ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 679/91/21
Провадження № 22-ц/4820/1634/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Спірідонової Т.В., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17 березня 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі – АТ КБ «Приватбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що за договором про надання банківських послуг від 25 липня 2012 року банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а відповідач протягом строку дії платіжної картки зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами. ОСОБА_1 не виконав обов`язків за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 2 листопада 2020 року виникла заборгованість у розмірі 28 873 грн 82 коп., яка складається з 23 329 грн 96 коп. тіла кредиту та 5 543 грн 86 коп. процентів.
За таких обставин АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 28 873 грн 82 коп. заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17 березня 2021 року позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 23 329 грн 96 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту та 1 698 грн 40 коп. судового збору. В решті позову відмовлено.
Суд виходив з того, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути неповернутий кредит у розмірі 23 329 грн 96 коп. Оскільки умовами договору не встановлено розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитом, то в цій частині позов є необґрунтованим.
Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 серпня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що АТ КБ «Приватбанк» не довело належними та допустимими доказами факт укладення сторонами кредитного договору, одержання відповідачем грошових коштів у межах ліміту кредитування та невиконання ним зобов`язання за цим договором. Суд першої інстанції не врахував усі обставини справи, не застосував норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про часткову обґрунтованість позову. Крім того, суд розглянув справу за відсутності відповідача, який не був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, що призвело до порушення його права на справедливий суд і доступ до правосуддя.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо неправильності рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення процентів, а тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині судове рішення не переглядається.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

АТ КБ «Приватбанк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

25 липня 2012 року АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 підписали анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. При цьому ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомився з умовами цього договору та зобов`язується виконувати їх.
На виконання умов укладеного сторонами договору банківського обслуговування АТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у межах ліміту кредитування 25 500 грн, із яких ОСОБА_1 не повернув банку 23 329 грн 96 коп.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

а) щодо розгляду судом першої інстанції справи за відсутності відповідача

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно зі ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом. 
В силу ч. 2 ст. 211 ЦПК України учасники справи повідомляються про місце, дату і час судового засідання судом.
Порядок повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання встановлений ст.ст. 128-130 ЦПК України.
Відповідно до ч.ч. 3, 5, 6, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. 
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Із положень ч.ч. 1, 3, 4 ст. 130 ЦПК України слідує, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам – відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.
Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.
У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За змістом указаних норм права повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду, натомість, неповідомлення судом учасників справи про дату, час і місце судового засідання є порушенням їх права на справедливий суд.
Суд викликає учасника справи у судове засідання судовою повісткою про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена учаснику справи завчасно, тобто з таким розрахунком, щоб особа, яка викликається, мала достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.
Судова повістка, адресована фізичній особі, вручається їй або повнолітнім членам її сім`ї під розписку за місцем їх проживання. За відсутності учасника справи або членів його сім`ї судова повістка негайно повертається до суду з поміткою про причини невручення. У такому разі днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання.
Неявка в судове засідання відповідача, якого було належним чином повідомлено про судовий розгляд, не є підставою для відкладення судового засідання. Суд вправі ухвалити заочне рішення за умови, що відповідач, який не з`явився в судове засідання, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.
Із довідки органу реєстрації місця проживання (а.с. 126) слідує, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
В силу ст. 131 ЦПК України ОСОБА_1 не повідомив суд про зміну свого місця проживання, а тому повістки про виклик надсилалися йому на останню відому судові адресу.
Ухвалою від 20 січня 2021 року суд першої інстанції відкрив провадження у справі.
Справа призначалася до судового розгляду на 18 лютого та 17 березня 2021 року. ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання.
27 січня та 19 лютого 2021 року суд першої інстанції надіслав на адресу місця проживання ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення судові повістки про виклик у судове засідання відповідно на 18 лютого та 17 березня 2021 року. Ці поштові відправлення були повернуті до суду з відміткою відділення зв`язку від 3 та 24 лютого 2021 року про їх невручення через відсутність адресата (а.с. 128-129, 131-132).
За таких обставин суд першої інстанції правомірно розглянув справу за відсутності відповідача та ухвалив заочне рішення по суті спору.
Посилання ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції не повідомив його належним чином про дату, час і місце судового засідання, не ґрунтується на законі.

б) щодо вирішення спору по суті заявлених вимог

Застосовані норми права

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
АТ КБ «Приватбанк» обґрунтувало свої вимоги письмовими доказами: анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 25 липня 2012 року (а.с. 17), Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 19-44); витягом із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 18); розрахунком заборгованості за договором від 25 липня 2012 року (а.с. 6-12); випискою по рахунку (а.с. 52-114); довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 15); довідкою про отримання ОСОБА_1 кредитних карток і терміни їх дії (а.с. 16).
Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 25 липня 2012 року (а.с. 17) підписана ОСОБА_1 і представником АТ КБ «Приватбанк» Гайдай В.Н. із використанням особистих підписів.
Ця анкета-заява не містить умов щодо розміру кредитного ліміту.
Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 19-44) і витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 18) визначають, у тому числі пільговий період користування кредитними коштами, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, однак, указані документи не підписані  ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
За відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про розмір наданого кредиту, підстави та розміру нарахування процентів, надані банком Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 19-44) і витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 18) не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки зазначені документи достовірно не підтверджують істотні умови такого договору.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно керувався тим, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.
Такі висновки суду відповідають правовій позиції, яку Велика Палата Верховного Суду висловила в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19).
Матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами договору надання банківських послуг.
Водночас, із довідки АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 16) слідує, що сторони уклали кредитний договір, за яким  ОСОБА_1 одержав кошти на кредитну картку. У свою чергу, виписка по рахунку (а.с. 52-114), довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с. 15), розрахунок заборгованості за договором від 25 липня 2012 року (а.с. 6-12) вказують на те, що АТ КБ «Приватбанк» надало  ОСОБА_1 кредит у межах ліміту кредитування 25 500 грн, із яких відповідач не повернув банку 23 329 грн 96 коп.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню вказана заборгованість.
Доводи ОСОБА_1 щодо недоведеності укладення сторонами кредитного договору та одержання ним кредитних коштів, а також щодо неналежної оцінки судом досліджених доказів суперечать фактичним обставинам справи.
Суд першої інстанції встановив усі обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно застосував норми матеріального права, є помилковими.
Висновки суду першої інстанції не суперечать наведеним ОСОБА_2 в апеляційній скарзі правовим позиціям Верховного Суду щодо порядку укладення, форми та виконання кредитного договору, а також належності та допустимості доказів.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Щодо судових витрат в апеляційному суді

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, то в силу ст. 141 ЦПК України понесені ним витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17 березня 2021 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       Т.В. Спірідонова

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Гавриленко О.М.
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 27