ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 686/12480/22
Провадження № 22-ц/4820/1669/22

Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Костенка А.М., Корніюк А.П., 
секретар судового засідання Дубова М.В.,
з участю сторін та їх представників, 

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 серпня 2022 року, суддя Карплюк О.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, 

встановив:

У червні 2022 року  ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та припинення стягнення аліментів. 
В обґрунтування позову вказав, що на підставі рішення Рубіжанського міського суду Луганської області, з нього на користь його колишньої дружини, ОСОБА_2 , стягнуто аліменти на утримання спільного сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
На думку позивача, стягнення відповідних аліментів підлягає припиненню, оскільки син ОСОБА_4 з 23.02.2022 року перебуває на повному матеріальному утриманні позивача, проживає разом з ним в одній квартирі, в той час як відповідач допомоги в утриманні сина не надає. 
За таких обставин, просив стягнути з ОСОБА_2  на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4  в розмірі ј частини доходів відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також припинити стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2  на утримання неповнолітнього сина  ОСОБА_4 , які стягуються на підставі рішення Рубіжанського міського суду Луганської областіу провадженні №2/425/467/16.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.08.2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову суд послався на ненадання позивачем до справи копії судового рішення, на підставі якого з нього стягнуто аліменти на користь відповідача та відсутність доказів щодо ухилення ОСОБА_2 від утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 . 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 
На обґрунтування доводів скарги зазначив, що суд першої інстанції не перевірив обставини справи та доводи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог. Зауважив, що суд не позбавлений можливості витребувати необхідну інформацію щодо стягнення з нього аліментів на користь відповідача, про що ним до суду було заявлено відповідне клопотання.
Судом не надано оцінки наданим ним доказам, які підтверджують зміну місця проживання сином та визначення його разом з батьком.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримала висновки суду першої інстанції. Зауваживши, що спільний син сторін ОСОБА_4 дійсно проживає спільно з батьком, однак проти її волі та без її відома, що пов`язано з введенням на території України воєнного часу. 
В суді апелянт та його представник підтримали доводи апеляційної скарги. 
Відповідач та її представник в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили, підтримали оскаржуване судове рішення. При цьому, ОСОБА_2 підтвердила в суді факт спільного проживання батька дитини разом із з сином з лютого 2022 року та відмову сина ОСОБА_4 від спільного проживання з нею на користь проживання з позивачем, про що вона дізналася під час їх особистого спілкування після пред`явлення ОСОБА_1 даного позову. 
Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Пунктом сьомим частини третьої статті 376 ЦПК України встановлено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. 
Оскільки, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 19, ч.ч. 1, 4 ст. 274 ЦПК України, дана справа підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, однак була розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, тому ця обставина є обов`язковою підставою для скасування рішення суду як такого, що постановлене з порушенням норм процесуального права (а.с. 16). 
Встановлено, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 29.06.2016 року у справі №425/1771/16-ц, (провадження №2/425/467/16), яке набрало законної сили 29.07.2016 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.05.2016 року і до повноліття сина.
Як вбачається зі змісту відповіді Другого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницькому від 20.04.2022 року, №20.20-27/16233, за результатами проведеної перевірки у АСВП виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2/45/467/16, виданого Рубіжанським міським судом Луганської області щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 перебуває на виконанні у Рубіжанському міському відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 11).
ОСОБА_1 та його син ОСОБА_3 , є особами, взятими з 28.03.2022 року та з 30.03.2022 року на облік внутрішньо-переміщених осіб по м. Хмельницькому, як такі, що мали постійне місце проживання в м. Рубіжне, які фактично проживають в одному житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 7, 8).
З 06.04.2022 року ОСОБА_3 навчається у 8-А класі спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №7 міста Хмельницького (а.с. 12).
Відповідно до акту, затвердженого т.в.о. директора ТОВ «КК «ДомКом Хмельницький» Стаднік В.О. від 19.05.2022 року, батько ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 07.03.2022 року постійно проживають у квартирі за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 13).
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Як встановлено, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 на підставі рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 29.06.2016 року у справі №425/1771/16-ц. Зазначене рішення набрало законної сили та направлене на виконання до державної виконавчої служби.
За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).
Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.
У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Як вбачається з матеріалів справи, син сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на день звернення до суду проживає з батьком за адресою АДРЕСА_1 , знаходиться на його повному утриманні, в той час як матір допомоги в утриманні сина не надає.
Як вбачається з доданих до відзиву на апеляційну скаргу документів, мати ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_2 , почала надавати грошову допомогу сину шляхом перерахування коштів на його особистий рахунок, починаючи з липня 2022 року.
Верховний Суд наголошує на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
За встановлених обставин, з урахуванням інтересів дитини, для благополуччя та повноцінного розвитку якої необхідним є забезпечення її коштами одним із батьків незалежно від наявності між ними спору щодо особи-платника аліментів, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з матері на користь батька аліментів на утримання сина.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 року у справі №520/21069/18 та від 15.04.2020 року у справі №583/5413/18 (провадження №61-13942св19).
Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 є здоровою особою працездатного віку, працевлаштована, інших осіб, крім сина ОСОБА_4 , на утриманні не має. За повідомленням ОСОБА_2 , її сукупний щомісячний дохід складає приблизно 13000 грн., з яких 10000 грн. – це заробітна плата.
Провівши оцінку доказів у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України, колегія суддів вважає, що позивач обґрунтовано визначив розмір аліментів та можливість їх сплати відповідачем у розмірі ј частини всіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, що є справедливим з урахуванням встановлених судом обставин справи.
Посилання ОСОБА_2 на ту обставину, що син ОСОБА_4 проживає з батьком через здійснення останнім психологічного тиску на сина не підтверджено жодними доказами. 
В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлені законом. 
В суді відповідач підтвердила, що син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самостійно обрав місце проживання разом із батьком і на час розгляду справи в суді не виявив бажання змінити місце проживання та проживати разом із матір`ю, тому доводи ОСОБА_2 щодо наявності між сторонами спору про місце проживання дитини та психологічний вплив батька на вибір сина щодо місця його проживання слід визнати необґрунтованими. 
Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.
Враховуючи положення ст. 140 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн. в суді першої інстанції та 1488,60 грн. в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позив задовольнити. 
Припинити з 21 червня 2022 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина,  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від всіх видів доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, які стягуються на підставі рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 29 червня 2016 року у справі №425/1771/16-ц (провадження №2/425/467/16).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина,  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від всіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 червня 2022 року і до повноліття дитини.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992 грн. 40 коп. судових витрат по сплаті судового збору в суді першої інстанції.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1488грн. 60 коп. судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 09 листопада 2022 року.

Судді:                                                                        Р.С. Гринчук 

                                                                               А.М. Костенко

                                                                               А.П. Корніюк