Ухвала 
 
30 листопада 2022 року
м. Київ
 
справа № 579/2007/21
 
провадження № 61-9470св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Опорний заклад «Кролевецький ліцей № 3» Кролевецької міської ради, Відділ освіти Кролевецької міської ради,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року у складі колегії суддів: Левченко Т. А., Собини О. І., Ткачук С. С.,
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовної заяви
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Опорного закладу «Кролевецький ліцей № 3» Кролевецької міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення невиплаченої заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи.
Позовну заяву мотивовано тим, що з 09 вересня 2021 року він працював за сумісництвом вихователем по супроводу дітей в Опорному закладі «Кролевецький ліцей № 3» Кролевецької міської ради.
Вказував, що 08 листопада 2021 року директором Опорного закладу «Кролевецький ліцей № 3» видано наказ № 128-К про відсторонення його від виконання роботи з 08 листопада 2021 року на час відсутності щеплення проти СОVID-19, без збереження заробітної плати.
Вважав, що відсторонення його від роботи є незаконним та таким, що порушує його право на працю, гарантоване Конституцією України та суперечить приписам статті 46 КЗпП України та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».
Ураховуючи зазначене та уточнені позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ № 128-К Опорного закладу «Кролевецький ліцей № 3» Кролевецької міської ради від 08 листопада 
2021 року про відсторонення його від роботи та допустити його до роботи на займаній посаді; 
- зобов`язати відповідача виплатити йому невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.
 
Ухвалою Кролевецького районного суду Сумської області від 12 січня 
2022 року залучено співвідповідачем Відділ освіти Кролевецької міської ради до участі у справі за позовом  ОСОБА_1 до Опорного закладу «Кролевецький ліцей № 3» Кролевецької міської ради Сумської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення невиплаченої заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 24 травня               2022 року у складі судді Кибець І. А. позов ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано наказ директора Опорного закладу «Кролевецький ліцей № 3» Кролевецької міської ради від 08 листопада 2021 року № 128-К «Про відсторонення від роботи» ОСОБА_1 .
Допущено ОСОБА_1 до роботи на посаді вихователя по супроводу дітей Опорного закладу «Кролевецький ліцей № 3» Кролевецької міської ради.
Стягнуто з відділу освіти Кролевецької міської ради на користь                            ОСОБА_1 середній заробіток за час незаконного відсторонення від роботи з 08 листопада 2021 року до 25 лютого 2022 року включно в розмірі                       11 965,80 грн, виплату якого провести після утримання податків та інших обов`язкових платежів.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення усієї суми середнього заробітку за час незаконного відсторонення.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обов`язковість профілактичного щеплення від COVID-19 для працівників закладів освіти введено наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року 
№ 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набув чинності 08 листопада 2021 року. Отже, лише з цієї дати 
у позивача виник обов`язок пройти профілактичне щеплення протягом розумного строку. Відповідач ще 04 листопада 2021 року підготував повідомлення про обов`язковість вакцинації, де було зазначено, що позивач повинен до 05 листопада 2021 року надати документ, який підтвердить наявність профілактичного щеплення проти COVID-19. 08 листопада 
2021 року відповідач відсторонив позивача від роботи, не забезпечивши при цьому позивачу можливості пройти медичний огляд, надати підтверджуючі документи, не переконавшись у відсутності у позивача протипоказань для щеплення та не отримавши належних доказів відмови чи ухилення від профілактичного щеплення. Крім того, підставою для відсторонення від роботи у оскаржуваному наказі вказано повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 ОСОБА_1 
від 04 листопада 2021 року № 427, а не відмова чи ухилення від проведення щеплення проти COVID-19. За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що відсторонення від роботи ОСОБА_1 є незаконним, а тому оскаржуваний наказ підлягає скасуванню із зобов`язанням відповідача виплатити середній заробіток за час незаконного відсторонення.
Також суд зазначив, що відсторонення від роботи може бути реалізовано виключно на підставі закону, а не підзаконних актів у вигляді чи то постанови Кабінету Міністрів України, чи то наказу окремого міністерства, оскільки безумовно є втручанням у права людини на працю та заробіток працею на життя шляхом його обмеження в силу положень пункту 1 
статті 92 Конституції України.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Сумського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року апеляційну скаргу Відділу освіти Кролевецької міської ради задоволено.
Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 24 травня 
2022 року скасовано та ухвалено нове рішення.
Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Опорного закладу «Кролевецький ліцей № 3» Кролевецької міської ради, Відділу освіти Кролевецької міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення невиплаченої заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що  ОСОБА_1 працює на посаді вихователя по супроводу дітей Опорного закладу «Кролевецький ліцей № 3» Кролевецької міської ради та входить до кола працівників, визначених вказаними актами, які підлягають щепленню. Відповідач повідомленням від 04 листопада 2021 року № 427 повідомив позивача про обов`язкове щеплення проти СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та роз`яснив наслідки непроходження вакцинації у зазначений термін у вигляді відсторонення від роботи без збереження заробітної плати.
У ОСОБА_1 щеплення відсутнє. Наміру здійснити щеплення проти 
СОVID-19 позивач роботодавцю не висловив. Матеріали справи не містять доказів про наявність у позивача абсолютних протипоказань до проведення щеплення проти гострої респіраторної хвороби. Тому апеляційний суд вважав, що відсторонення ОСОБА_1 від роботи ґрунтується на вимогах закону, здійснено у спосіб, передбачений законом, та за існування правових та фактичних підстав.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2022 року до Верховного Суду, 
 ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано справу.
У листопаді 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2022 року справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що відповідач не надав жодних доказів, які б свідчили про те, що він 
у встановленому законом порядку відмовився від обов`язкового профілактичного щеплення проти СОVID-19, як це передбачено частиною шостою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Суд не надав оцінки тому, що спірний наказ прийнятий відповідачем на підставі одного лише факту відсутності у позивача вакцинації від СОVID-19 (станом на дату прийняття вказаного наказу), який сам по собі не створює жодних юридичних наслідків та не засвідчує юридичного факту відмови або ухилення від щеплення чи ненадання документа про наявність протипоказань щодо проведення такого щеплення. Тягар доведення наявності законної підстави позбавлення права на працю та обов`язку доведення законності оспорюваного наказу покладається на роботодавця (правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 02 серпня 2018 року у справі № 465/2454/16-ц, від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц, від 06 лютого 2020 року 
у справі № 334/4230/16-ц).
Поза увагою апеляційного суду залишилось те, що з дня набрання чинності підзаконним нормативно-правовим актом про обов`язковість щеплення від СОVID-19 до моменту відсторонення його від роботи, у нього не було достатнього розумного часу для проходження у встановленому законодавством порядку процедури вакцинації, в тому числі і для проходження медичного огляду перед щепленням.
Вказує, що суд апеляційної інстанції не врахував, що ні Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ні профільним законодавством України, ні резолюцією Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27 січня 21 року № 2361 (2021) «Вакцини проти СОVID-19  етичні, юридичні та практичні міркування», ні Дорожньою картою з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації, у відповідь на пандемію СОVID-19 в Україні у 2021-2022 роках, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 24 грудня 2020 року № 3018 
(у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України 09 лютого 
2021 року № 213), не визначено обов`язковим щеплення від СОVID-19.
Вважає, що посилання апеляційного суду на рішення Європейського суду 
з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» від 28 квітня 2021 року не може вважатись аргументом на користь вакцинування проти від СОVID-19, оскільки у цій справі йдеться про те, що обов`язкова вакцинація є законною та не йдеться про несертифіковані вакцини, які знаходяться в стані клінічного випробування, за використання яких з держави, виробників і лікарів знято повністю відповідальність за наслідки.
Також суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що відповідачем 
у будь-який спосіб не доведено, що обмежувальний захід у виді відсторонення позивача від роботи, до якого він вдався і який мав для нього негативні наслідки, сприяв досягненню заявленої державними органами мети запобігання зараженню вірусом осіб, які не підлягають вакцинації, але при цьому відповідно до чинного законодавства, мають право на безпечне користування транспортом.
Крім того, відсторонення його від роботи через відсутність щеплення проти СОVID-19 ставить його у нерівні умови з іншими особами, які не увійшли до переліку осіб, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19 на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, в тому числі й тими, які не підлягають вакцинації, але при цьому відповідно до чинного законодавства мають право на безпечне користування транспортом і це негативно вплинуло на права, гарантовані Конституцією, що є нічим іншим, як дискримінацією. Вважає, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що «принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, так як таке втручання має об`єктивні підстави та є виправданим», є необґрунтованим.
Також поза увагою апеляційного суду залишилася та обставина, що вимога надати відомості, що стосуються наявності профілактичного щеплення або довідки про абсолютні протипоказання, є порушенням права на конфіденційність та повагу до приватного життя.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
З 09 вересня 2021 року ОСОБА_1 працює на посаді вихователя по супроводу дітей на 0,5 ставки в Опорному закладі «Кролевецький ліцей № 3» Кролевецької міської ради (а. с. 7-9).
Згідно з повідомлення Опорного закладу «Кролевецький ліцей № 3» Кролевецької міської ради від 04 листопада 2021 року № 427 «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19» ОСОБА_1 повідомлено про обов`язкове щеплення проти СОVID-19 та необхідність до 05 листопада 2021 року надати документ, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти СОVID-19 однією дозою або надати сертифікат про повний курс вакцинації, або документ про абсолютні протипоказання. Також було повідомлено, що у разі не надання необхідного документа 08 листопада 2021 року буде відсторонено його від роботи без збереження заробітної плати на підставі статті 46 КЗпП та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» (а.с. 6). 
Наказом директора Опорного закладу «Кролевецький ліцей № 3» Кролевецької міської ради від 08 листопада 2021 року № 128-К ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 року на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати (а.с. 4).
Відповідно до особистої медичної книжки ОСОБА_1 він 07 вересня 2021 року пройшов медичний огляд та був допущений до роботи (а.с. 5).
Наказом директора Опорного закладу «Кролевецький ліцей № 3» Кролевецької міської ради від 26 лютого 2022 року № 25-К дію наказу 
від 08 листопада 2021 року «Про відсторонення від роботи» зупинено. ОСОБА_1 поновлено на посаді вихователя по супроводу дітей 
з 26 лютого 2022 року до завершення воєнного стану (а.с. 70).
Згідно з довідкою Відділу освіти Кролевецької міської ради від 02 грудня 2021 року заробітна плата ОСОБА_1 за вересень 2021 року становить 
2 748,14 грн, за жовтень 2021 року - 3 776,70 грн (а.с. 28).
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2022 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 130/3548/21 за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного суду від 04 травня 2022 року.
Великою Палатою Верховного Суду у справі № 130/3548/21 зареєстровано провадження № 14-82цс22.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 07 вересня 2022 року справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати призначено до судового розгляду на 09 листопада 2022 року.
Правовідносини, спір з приводу яких вирішується у цій справі 
(№ 579/2007/21 (провадження № 61-9470св22)), є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22).
Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України визначено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі).
Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження 
у справі № 579/2007/21 (провадження № 61-9470св22) до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22).
Керуючись статтями 252, 253, 260, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Зупинити касаційне провадження у справі № 579/2007/21 (провадження 
№ 61-9470св22) за позовом  ОСОБА_1 до Опорного закладу «Кролевецький ліцей №3» Кролевецької міської ради, Відділу освіти Кролевецької міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, про допущення до роботи та стягнення невиплаченої заробітної плати за час незаконного відсторонення 
від роботи, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року 
до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                               І. А. Воробйова

                                                                                                            Г. В. Коломієць

                                                                                                            Р. А. Лідовець

                                                                                                            Ю. В. Черняк