УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/5244/22 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І.Г. 
Категорія 32 Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів:                          Трояновської Г.С.,
Павицької Т.М. 
секретаря
судового засідання Кузьменко А.О.
з участю представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 
на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 15 липня 2022 року, постановлену під головуванням судді Перекупки І.Г.
у цивільній справі №295/5244/22 за заявою представника ОСОБА_3 – адвоката Бородіна Дмитра Вікторовича про забезпечення позову 
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору – приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Лубякова Галина Михайлівна, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арбо фінанс», товариство з обмеженою відповідальністю «Вектор Плюс», ОСОБА_5 про визнання недійсним правочину, -
в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору – приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Лубякова Галина Михайлівна, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арбо фінанс», товариство з обмеженою відповідальністю «Вектор Плюс», ОСОБА_5 про визнання недійсним правочину.
15 липня 2022 року представник ОСОБА_3 – адвокат Бородін Д.В. подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , та заборони ОСОБА_1 та іншим особам укладати договори оренди квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування заяви зазначалося, що в даний час існують підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на спірну квартиру, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Зокрема, існує можливість подальшого відчуження спірної квартири АДРЕСА_1 з метою уникнення звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_4 , оскільки в даний час спірна квартира перебуває у власності його матері ОСОБА_1 , а сам боржник, відповідач, вже відчужив спірну квартиру з метою уникнення звернення стягнення на спірне майно за кредитним договором № 0501/0208/88-015 на суму 150 000 доларів США зі строком погашення до 09 лютого 2018 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «Сведбанк». Це не виключає відчуження спірної квартири відповідачем в подальшому добросовісному набувачу, з метою уникнення звернення стягнення на спірне майно за борги за судовим рішенням у справах № 278/5586/13-ц та № 2-251/12.
Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 15 липня 2022 року заяву представника ОСОБА_3 – адвоката Бородіна Дмитра Вікторовича про забезпечення позову, задоволено.
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , та заборонено ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та іншим особам укладати договори оренди квартири АДРЕСА_1 .
У поданій апеляційній скарзі представник  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 просить вказану ухвалу суду скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, постановлена з порушенням норм процесуального права. Зокрема вказує, що задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яка належить ОСОБА_1 , суд першої інстанції не звернув уваги на неспівмірність виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами та відсутність обгрунтованого припущення того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Доказів того, що відповідач, набувши право власності за цим договором, має намір його відчужити, позивач не надавав.
Зазначає, що спір має немайновий характер. Вимоги щодо визнання права власності на нерухоме майно або витребування майна, яке на думку позивача, відчужено за правочином всупереч вимогам чинного законодавства або інших вимог, пов`язаниих з порушенням його права власності, позивач не заявляв. Доказів того, що відповідач, набувши право власності за цим договором, має намір його відчужити, позивач не надав.
Крім того, на думку апелянта, даний позов пред`явлено особою, яка не є стороною договору та через 13 років виявила інтерес до нерухомого майна, яке ніколи їй не належало, не було предметом судових спорів, не було обтяженим та не виступало забезпеченням по будь-яких зобов`язаннях. 
Вважає, що підставою забезпечення позову є припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. 
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , та заборони ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та іншим особам укладати договори оренди квартири АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову у разі його задоволення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Проте, в повній мірі погодитися з висновками суду неможливо з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Богунського районного суду м.Житомира перебуває цивільна справа за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору – приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Лубякова Галина Михайлівна, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арбо фінанс», товариство з обмеженою відповідальністю «Вектор Плюс», ОСОБА_5 про визнання недійсним правочину.
Предметом спору є визнання недійсним укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 договору дарування від 15.09.2009 року квартири АДРЕСА_1 ,посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Лубяковою Т.В.
Так, відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Частиною 2 ст.149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Відтак, заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.
У постанові Верховного суду України від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п.43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В даному випадку судом першої інстанції обгрунтовано зазначено, що між сторонами існує спір щодо відновлення прав позивача, за захистом яких, він звернувся до суду. Невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити вирішення судового спору.
Разом з тим, забороняючи укладати договори оренди спірного житла, судом не враховано, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Відповідно, суди вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову не повинні обмежувати право володіння нерухомим майном законного власника.
В даному випадку суд першої інстанції, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, не дослідив питання наявності чи відсутності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, та як наслідок, не звернув увагу на те, що доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони укладати договори оренди спірного нерухомого майна відповідачки не відповідають змісту позовних вимог та не пов`язані з суб`єктивними правами позивача на предмет спору.
А тому суд дійшов помилкового висновку, що заявлені вимоги щодо забезпечення позову в цій частині є обґрунтованими та співмірними із заявленими позовними вимогами.
За наведених обставин, оскаржувана ухвала в частині заборони ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та іншим особам укладати договори оренди квартири АДРЕСА_1 підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового судового рішення – про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 задоволити частково.
Скасувати ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 15 липня 2022 року в частині заборони  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та іншим особам укладати договори оренди квартири АДРЕСА_1  та постановити в цій частині нове судове рішення – про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
В решті ухвалу залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                         Судді: