Справа № 162/443/22 	Головуючий у 1 інстанції: Савич А. С. 	
Провадження № 22-ц/802/972/22  Категорія: 69 	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
30 листопада 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
з участю секретаря судового засідання Ганжі М.І.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 20 вересня 2022 року,    

                                       В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цією позовною заявою на обґрунтування вказавши, що 08.11.2013 між нею та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любешівського районного управління юстиції Волинської області, зроблено відповідний актовий запис № 48. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначає, що останнім часом подружні стосунки у них з відповідачем погіршились через неробство чоловіка, який відмовляється працювати чи виконувати будь-яку роботу по господарству, ігнорує питання виховання та утримання дітей. 
Протягом останнього року погіршився стан психічного здоров`я відповідача (який є інвалідом ІІ групи внаслідок психічної хвороби), він часто проявляє агресію щодо неї та їх дітей, а тому становить загрозу для нормального розвитку і психічного здоров`я дітей. На теперішній час проживає разом з трьома неповнолітніми дітьми, які знаходяться на повному утриманні позивачки. Відповідач участі в утриманні дітей не приймає.
Вважає, що оскільки подружнє життя не склалось через нехтування відповідачем сімейними цінностями, відсутністю поваги з його боку, маючи різні погляди на сімейні обов`язки, цінності що часто приводили до сварок, шлюб між нею та відповідачем слід розірвати, а судові витрати стягнути з відповідача на її користь.
Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 20 вересня 2022 року позов задоволено.
Ухвалено розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любешівського районного управління юстиції Волинської області від 08.11.2013, актовий запис № 48.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 500,00 гривень.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить його в цій частині скасувати. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ( ч. 1 ст. 367 ЦПК України).
Заслухавши позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлгаяє до часткового задоволення.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції стягнув судові витрати в розмірі 992, 40 грн з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України, cуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про  розірвання шлюбу, сплативши судовий збір в розмірі 992, 40 гривень ( а.с.1-4).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України).
З преамбули Закону № 3674-VI вбачається, що цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.
Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону № 3674-VI, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю;
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Таким чином суд першої інстанції не звернув увагу на те, що  відповідач ОСОБА_2 , як інвалід 2 групи, в силу вимог Закону № 3674-VI звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, а тому розмір судового збору в розмірі 992, 40 гривень компенсується позивачу за рахунок держави в порядку, встановленому КМУ, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції не врахував положень частини шостої статті 141 ЦПК України та безпідставно стягнув з ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір в розмірі 992, 40 грн, у той час як він в даному випадку компенсуються ОСОБА_1 за рахунок держави.
Також відповідачем ОСОБА_2 оскаржується рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу. Мотивуючи апеляційну скаргу в цій частині тим, що такі витрати не доведені, а тому не підлягають відшкодуванню.
Однак з такими доводами апеляційної скарги апеляційний суд не погоджується.
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 60 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво – це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги – це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодувати судові витрати у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання позивача до утримання від подання необґрунтованого позову чи скарги на судове рішення, а сторін - до позасудового вирішення спору.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову-на відповідача .
Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката, сплаченого стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховувати принципи розумності, співмірності та реальності понесених витрат.
У частинах першій, другій статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини першої статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір – обґрунтованим.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 при розгляді цієї справи, суд першої інстанції, провів належну правову оцінку наданих на підтвердження понесених таких витрат доказів у їх сукупності, врахував погоджений договором порядок визначення гонорару (абзац 2, 3 договору  від 29 серпня 2022 року), оцінив обсяг наданих послуг та їх реальність, а також співмірність вартості послуг із складністю справи і змістом цих послуг та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування на користь ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу у розмірі 500 грн, оскільки такі документально підтвердженні.
Суд обґрунтував висновок щодо співмірності суми стягнутих судових витрат на правничу допомогу зі складністю цієї справи та наданим адвокатам обсягом послуг у суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги щодо неналежності доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, а також неспівмірності розміру цих витрат не заслуговують на увагу. Стороною подано договір про надання правової допомоги позивачу адвокатом Дмитрук Л.І., розрахунок вартості послуг адвоката, відповідно до якого сторонами обумовлено, що за домовленістю сторін ОСОБА_1 сплатила 500 грн,  квитанцію до прибуткового касового ордеру № 12, яка стверджує факт сплати позивачем  500 грн за підготовку заяви про розірвання шлюбу. 
З урахуванням критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, змісту наданих послуг, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанцій про наявність підстав для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_2 , як інвалід ІІ групи, звільняється від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та не звільняється від відшкодування витрат на правничу допомогу. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 759/3278/20. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не подано докази, що ОСОБА_6 є адвокатом, а тому такі витрати не підлягають  відшкодуванню, не заслуговують на увагу. Як вбачається з Єдиного державного реєстру адвокатів - Дмитрук Л.І. є адвокатом відповідно до свідоцтва № 363 від 21 квітня 2008 року.
Інші доводи скаржника фактично зводяться до незгоди із висновками суду про наявність підстав для стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час вирішення цієї справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів. 
Необхідно зазначити, що зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу здійснюється судом лише за клопотанням іншої сторони ( ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами ( ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
При розгляді справи в суді першої інстанції, відповідач не подав відповідного клопотання, що свідчить про його погодження з розміром витрат на правничу допомогу.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд доходить висновку,що рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким компенсувати позивачу за рахунок держави судовий збір в розмірі 992, 40 грн, в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.
Керуючись ст.с367, 368, 376, 382,384 ЦПК України, суд
     
                                              У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 20 вересня 2022 року, в частині стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення
Компенсувати ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992, 40 гривень за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді:.