ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2022 року	Львів	Справа № 380/4491/22 пров. № А/857/14007/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року, головуючий суддя – Гулик А.Г., ухвалене у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
                                                     В С Т А Н О В И В:
В лютому 2022 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ у Львівській області, в якому просив  визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку стажу у потрійному розмірі за час перебування у засланні та у відмові у підвищенні призначеної батькові позивача пенсії на 50% як реабілітованій особі; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити зарахування часу заслання батька позивача – ОСОБА_2 у потрійному розмірі до стажу відповідно до вимог статті 58 Закону України “Про пенсійне забезпечення” та провести підвищення призначеної пенсії на 50% згідно з пунктом “г” статті 77 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (підвищення пенсій деяким категоріям громадян) як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій, а згодом на підставі пункту 3 Закону української РСР від 17.04.1991 року “Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні”, отримала статус реабілітованої (довідка Інформаційного бюро МВС України УМВ у Львівській області від 13.07.1993 року №4/5-24700-Л).
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що позивач є інвалідом ІІІ групи з дитинства та отримує пенсію по втраті годувальника (50% пенсії матері та 50% пенсії батька, які вони мали на час смерті). Батько позивача мав статус реабілітованої особи на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні", а тому його стаж за час перебування в засланні необхідно обраховувати у потрійному розмірі. З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії його батька, яка, відповідно, впливає на розмір його власної пенсії. Проте, відповідач у здійсненні вказаного перерахунку відмовив, мотивуючи це тим, що йому виплачується надбавка до пенсії, як члену сім`ї реабілітованого. Також позивач вважав, що відповідач протиправно відмовив йому у підвищенні призначеної його батьку пенсії на 50% на підставі статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як репресованій особі, яка в подальшому реабілітована. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні перерахунку підвищення пенсії ОСОБА_2 у розмірі, передбаченому пунктом “г” статті 77 Закону України “Про пенсійне забезпечення” із розрахунку 50% від мінімальної пенсії за віком та у проведенні перерахунку стажу роботи відповідно до статті 58 Закону України “Про пенсійне забезпечення” №1788-ХІІ від 05.11.1991 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 05.05.2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_2 як особі, яка зазнала політичних репресій, у розмірі, передбаченому пунктом “г” статті 77 Закону України “Про пенсійне забезпечення” №1788-ХІІ від 05.11.1991 року із розрахунку 50% від мінімальної пенсії за віком та провести перерахунок стажу роботи відповідно до статті 58 Закону України “Про пенсійне забезпечення” №1788-ХІІ від 05.11.1991року із зарахуванням часу перебування у засланні за період з 21.10.1947 року по 20.02.1960 року до стажу роботи у потрійному розмірі. 
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що зарахування стажу у потрійному розмірі здійснюється лише тим репресованим, які перебували під вартою, відбували покарання у місцях позбавлення волі, а також перебували на примусовому лікуванні. Враховуючи те, що батько позивача був виселений з сім`єю на спецпоселення з конфіскацією майна, то підстави для обчислення йому стажу у пільговому розмірі відсутні.  Також зазначає, що батьку позивача нараховувалась надбавка як члену сім`ї реабілітованого, якого примусово переселено відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Позивач є громадянином України та перебуває на обліку у органах Пенсійного фонду України, отримує пенсію у разі втрати годувальника як інвалід ІІІ групи з дитинства.
Згідно з свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 24.04.1971 батьками позивача є: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Як видно з довідки №4/5-247000-Л від 13.07.1993 року батько позивача – ОСОБА_2 (1932 р.н.) 21.10.1947 року за рішенням особливої наради при МДБ СРСР виселений із села Більче (Меденицького) Миколаївського району Львівської області на спецпоселення з конфіскацією майна в Пермську область, з якого звільнений 20.02.1960 року.
Позивач 01.09.2021 року звернувся із заявою до відповідача про перерахунок стажу його померлого батька відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" у потрійному розмірі, а також встановлення йому підвищення призначеної пенсії на 50% на підставі статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як репресованій особі, яка в подальшому реабілітована.  
Відповідач листом від 30.09.2021 року №13908-13070/Л-52/8-1300/21 повідомив, що підстави для перерахунку пенсії померлого батька відсутні, оскільки той перебував на спецпоселенні, а обрахунку у потрійному розмірі підлягає лише час тримання під вартою, відбування покарання у місцях позбавлення волі та примусового лікування. Крім того, батьку позивача призначено надбавку, як члену сім`ї реабілітованого, якого було переселено. 
Вважаючи відмову відповідача протиправною, відповідач звернувся до суду з відповідним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що  батька позивача примусово виселили на спецпоселення з конфіскацією майна, тобто відповідно до статті 1 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" перебував у засланні, а відтак має право на зарахування часу його заслання у потрійному розмірі до стажу роботи для призначення трудових пенсій. Також батько позивача є репресованою особою, яку реабілітовано, а відтак, пенсія такого підлягає підвищенню відповідно до вимог пункту "г" частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на 50 процентів мінімальної пенсії за віком.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до преамбули Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" від 17.04.1991 року №962-XII (Закон №962-XII) реабілітація жертв політичних репресій повинна охоплювати увесь період після 1917 року до моменту набрання чинності цим Законом і поширюватись на осіб, необґрунтовано засуджених за цей час судами України або репресованих на території республіки іншими державними органами в будь-якій формі, включаючи позбавлення життя або  волі,  переселення в примусовому порядку, вислання і заслання за межі республіки, позбавлення громадянства, примусове поміщення до лікувальних закладів, позбавлення чи обмеження інших громадянських  прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру.
Згідно статті 3 Закон №962-XII реабілітовано всіх громадян, засланих і висланих  з постійного місця  проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації,  так званими бандпособниками та їх сім`ями.
Статтею 9 даного Закону встановлено, що вирішення питань, пов`язаних з встановленням факту розкуркулювання, адміністративного виселення, з відшкодуванням матеріальних збитків, поновленням трудових, житлових, пенсійних та інших прав громадян, реабілітованих відповідно  до цього Закону, покладено на обласні, міські і районні Ради народних  депутатів. З цією метою Радам  народних  депутатів  утворити  штатні  комісії, положення про які затверджується Кабінетом Міністрів України.
За дорученням цих комісій органи внутрішніх справ встановлюють факти безпідставності заслання і вислання, направлення на спецпоселення, а також конфіскації і вилучення майна у зв`язку з необґрунтованими репресіями і матеріали перевірки надсилають комісіям.
Відповідно до пункту "г" частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 01.11.1991 року №1788-XII призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.  
Наявність такого права гарантується статтею 46 Конституції України.
Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, на переконання суду апеляційної інстанції, при визначенні розміру підвищення до пенсії позивачу слід застосовувати пункт "г" частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а не постанову КМУ "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян", яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав відповідних осіб.
Посилання апелянта на постанову КМУ "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" №654 від 16.07.2008 року, як на нормативний акт, що поширюється на спірні правовідносини є хибним, оскільки положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" мають вищу юридичну силу, та відповідно до принципу подолання ієрархічної колізії підлягають до застосування у спірних правовідносинах.
Матеріалами справи підтверджено, що  відповідно до довідки Управління внутрішніх справ України у Львівській області №4/5-24700-Л від 13.07.1993 батько позивача визнаний реабілітованою особою та має право на пільги і компенсації встановлені Законом України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що батько позивача є репресованою особою, яку реабілітовано, а відтак його пенсія підлягає підвищенню відповідно до вимог пункту "г" частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на 50 процентів мінімальної пенсії за віком.
У відповідності до положень чинного законодавства, які регламентують діяльність органів ПФУ, останні не вправі змінювати, тлумачити на свій розсуд чи в будь-який інший спосіб коригувати рішення відповідних компетентних органів, які прийняті на виконання Закону України  "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні", навіть у випадку, коли такі рішення породжують відповідні обов`язки для пенсійних органів.
Також, відповідно до статті 58 Закону №1788-XII громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.
Відтак, дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку стажу за час перебування у засланні позивача як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано відповідно до вимог статті 58 Закону №1788-XII, є протиправними.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог, відтак такі підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
                                                    П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а  рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року у справі №380/4491/22 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький