ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6165/22 Справа № 204/3645/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2022 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Деркач Н.М.,
суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
при секретарі — Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1  до Товариства з обмеженою відповідальністю “Буд-Бізнес”, третя особа  ОСОБА_2 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов`язання вчинити дії, стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні , - 
В С Т А Н О В И В:

       У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буд-Бізнес» (далі – ТОВ «Буд-Бізнес»), третя особа ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов`язання вчинити дії, стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
       В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що при зверненні до архіву у м. Дніпрі  у 4-му кварталі 2019 року з письмовими заявами про отримання довідок про доходи, виявилось, що жодна з установ, в яких вона працювала, не подала дані про її роботу до архіву через три роки після її звільнення або припинення навчання.
       Зазначала, що у період з 04 квітня 2016 року до 12 травня 2016 року вона працювала у ТОВ «Буд-Бізнес» на посаді інженер з кошторисної справи. Під час співбесіди, яку провів директор ТОВ «Буд-Бізнес» ОСОБА_3 були обговорені умови її праці (робочий час для неї був з 09.00 год. до 16.00 год., враховуючи, що вона має малолітню дитину, яку потрібно забирати з дитячого садочку до 17.00 год.) та розмір заробітної плати за місяць, яка дорівнює 4 500 грн. Після співбесіди була домовленість, що вона почне виконувати роботу, а трудовий контракт буде підписано пізніше, оскільки кадровий працівник, яка знаходилась у приватного підприємця ОСОБА_2 , не встигла направити ОСОБА_3 зміст трудового контракту, на що вона погодилась.
       На третій день виконання функціональних зобов`язань їй було надано для ознайомлення її трудовий контракт та наступного дня, відредагувавши всі зміни, між сторонами було підписано трудовий контракт від 04 квітня 2016 року № 001.
       Вказувала, що робота нею виконувалась якісно, згідно з отриманими знаннями на курсах з кошторисної справи та отриманого нею досвіду на попередніх роботах. Вважала, що якщо брати до уваги вимоги абзацу 2 статті 27 КЗпП України, роботу у ТОВ «Буд-Бізнес» доцільно вважати як витримання випробувального терміну роботи, роботодавці повинні були звільнити її як особу, яка витримала випробування, і наступне розірвання трудового контракту повинно було здійснено виключно на загальних підставах, чого роботодавці не зробили.
       Згідно з підписаного нею та директором ТОВ «Буд-Бізнес» трудового контракту, вона відразу була прийнята на посаду інженера з кошторисної справи з терміном випробування 2 місяці. Звертала увагу, що за час здійснення трудової діяльності у даному товаристві та за час припинення виконання роботи в ньому по теперішній час вона не отримувала від роботодавців жодних письмових повідомлень про необхідність розірвання трудового контракту з причини невідповідності займаній посаді. Трудовий контракт від 04 квітня 2016 року № 001 сторони підписали через три дні фактичного виконання нею трудових обов`язків, а саме 07 квітня 2016 року, з причини не надання змісту трудової угоди кадровим працівником, з посадовою інструкцією вона була ознайомлена під особистий підпис з першого робочого дня, а саме 04 квітня 2016 року, а написати заяву на прийом на роботу директор ТОВ «Буд-Бізнес» ОСОБА_3 їй не запропонував, саме тому вона нею не написана. З наказами про прийняття її на посаду інженера з кошторисної справи від 04 квітня 2016 року та про звільнення із займаної посади від 12 травня 2016 року вона не ознайомлена до теперішнього часу.
       Зазначала, що приблизно через місяць після припинення виконання нею функціональних обов`язків у ТОВ «Буд-Бізнес» їй зателефонувала секретар ОСОБА_2 та запросила відвідати офіс на вул. Привокзальній, виплатила їй заробітну плату у розмірі 1 000 грн, за яку вона розписалася у відомості про отримання коштів, дана відомість залишилась у роботодавців. Обіцяну директором ТОВ «Буд-Бізнес» ОСОБА_3 заробітну плату за місяць у розмірі 4 500 грн, вона не отримала до теперішнього часу.
       Роботодавцями не виконані вимоги статті 22 КЗпП України щодо гарантій при укладанні, зміні та припиненні трудового контракту. За час своєї роботи у ТОВ «Буд-Бізнес» їй не видана довідка про працевлаштування, підписаний трудовий контракт не зареєстрований в органах державної влади, а саме податкової інспекції згідно з вимогами статті 24 КзпП України.
       Зазначала, що заяв на звільнення нею не написано, заяв та письмової згоди не перевід на іншу посаду також не писала, що вважає порушенням статей 32, 33, 34, 36 КзпП України. За роботу в даному товаристві при звільненні їй не виплачена вихідна допомога, яка передбачена статтею 44 КЗпП України, за невиплату якої передбачена відповідальність згідно зі статтею 117 КЗпП України.
       Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд: 
1) встановити факт трудових відносин між нею та відповідачем у період з 04 квітня 2016 року до 12 травня 2016 рік на посаді інженера з кошторисної справи;
2) зобов`язати ТОВ «Буд-Бізнес» внести записи до її трудової книжки про прийняття на роботу на посаду інженер з кошторисної справи 04 квітня 2016 року, та запис про звільнення із займаної посади 12 травня 2016 року відповідно до поданої нею заяви про прийняття на роботу директору даного товариства ОСОБА_3 , та неподаної заяви про звільнення, з причини небажання останнього отримувати таку заяву та розривати трудову угоду від 04 квітня 2016 року № 001;
3) зобов`язати ТОВ «Буд-Бізнес» подати уточнені дані про період її роботи та отримані нею доходи у ТОВ «Буд-Бізнес» на посаді інженера з кошторисної справи до Чечелівської державної податкової інспекції Правобережного управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області по встановленому факту її трудових відносин ТОВ «Буд-Бізнес» судом та зареєструвати у даній установі трудовий контракт від 04 квітня 2016 року № 001;
4) зобов`язати відповідача подати дані про період її роботи та отримані нею доходи, а також зарахуванню стажу до Чечелівського відділу обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області по встановленому факту її трудових відносин з ТОВ «Буд-Бізнес» судом;
5) зобов`язати відповідача подати дані про період її роботи та отримані нею доходи, а також зарахуванню стажу до Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області по встановленому факту її трудових відносин ТОВ «Буд-Бізнес» судом;
6) зобов`язати відповідача передати до архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради дані про період її роботи на посаді інженера з кошторисної справи у ТОВ «Буд-Бізнес» у період з 04 квітня 2016 року до 12 травня 2016 року;
7) стягнути з відповідача на її користь згідно з «Табелем робочого часу ОСОБА_1 » у ТОВ «Буд-Бізнес» заборгованість з невиплаченої заробітної плати за період її фактичної праці на посаді інженера з кошторисної справи у період з 04 квітня 2016 року до 12 травня 2016 року у сумі 4 285,68 грн за квітень 2016 року (з якої необхідно утримати ПДФО=18%, що дорівнює сумі 771,43 грн, та ВС=1,5%, що дорівнює 64,29 грн) та заборгованість з невиплаченої заробітної плати у сумі 2 249,98 грн за травень 2016 року (з якої необхідно утримати ПДФО=18%, що дорівнює сумі 405 грн, та ВС=1,5%, що дорівнює 33,75 грн). На фактично виплачену заробітну плату роботодавець ТОВ «Буд-Бізнес» повинен сплатити до фонду соціального страхування за неї єдиний соціальний внесок ЄСВ=22%, що дорівнює за квітень 2016 року 758,99 грн та за травень 2016 року 398,47 грн. Загальна сума нарахованої та невиплаченої заробітної плати за період з 04 квітня 2016 року до 12 травня 2016 року дорівнює 6 535,68 грн (з якої необхідно утримати ПДФО=18%, що дорівнює сумі 1 176,42 грн та ВС=1,5%, що дорівнює 98,03 грн). Фактично вона повинна отримати на руки від відповідача заробітну плату у розмірі 5 261,20 грн за період з 04 квітня 2016 року до 12 травня 2016 року. Починаючи з 13 травня 2016 року нараховуються виплати відповідно до статті 116, 117 КЗпП України. Загальний розмір не виплачених виплат відповідно до статей 116, 117 КЗпП України дорівнює 424 116,39 грн за період починаючи з 13 травня 2016 року до 31 травня 2020 року, а враховуючи той факт, що за червень та липень 2020 року Міністерство фінансів України не затвердило показник середньої заробітної плати по Дніпропетровській області, нею врахований за даний період показник мінімальної заробітної плати. З даної виплати роботодавець ТОВ «Буд-Бізнес» повинен утримати та сплатити до бюджету ПДФО=18%, що дорівнює сумі 76 340,95 грн та ВС=1,5%, що дорівнює 6 361,75 грн. Фактично вона повинна отримати від роботодавця  ТОВ «Буд-Бізнес» виплати відповідно статей 116, 117 КЗпП України 341 413,69 грн. На фактично отримані нею доходи роботодавець повинен нарахувати та сплатити до фонду соціального страхування ЄСВ=22%, що дорівнює 75 111,01 грн. Загальна сума невиплати відповідно до положень статей 116, 117 КЗпП України за період з 13 травня 2016 року по травень 2020 року включно по показнику середньої заробітної плати по Дніпропетровській області, та враховуючи той факт, що за червень та липень 2020 року Міністерство фінансів України не затвердило показник середньої заробітної плати по Дніпропетровській області, нею врахований за даний період показник мінімальної заробітної плати, дорівнює 499 227,40 грн. Загальна сума невиплаченої заробітної плати з урахуванням положень статей 116, 117 КЗпП України за період з 04 квітня 2016 року по травень 2020 року включно, та враховуючи той факт, що за червень та липень 2020 року Міністерство фінансів України не затвердило показник середньої заробітної плати по Дніпропетровській області, нею врахований за даний період показник мінімальної заробітної плати, дорівнює 430 652,05 грн (з якої необхідно утримати ПДФО 18%, що дорівнює сумі 77 517,37 грн та ВС 1,5%, що дорівнює 6 459,78 грн) Фактично вона повинна отримати заробітної плати з урахуванням статей 116, 117 КЗпП від роботодавця ТОВ «Буд-Бізнес» у розмірі 346 674 грн. На фактично виплачену заробітну плату з урахуванням виплат відповідно до статей 116, 117 КЗпП України за період з 04 квітня 2016 року по травень 2020 року та враховуючи той факт, що за червень та липень 2020 року Міністерство фінансів України не затвердило показник середньої заробітної плати по Дніпропетровській області, нею врахований за даний період показник мінімальної заробітної плати, роботодавець  ТОВ «Буд-Бізнес» повинен сплатити за неї ЄСВ 22%, що дорівнює 76 268,47 грн;
8) витрати пов`язані з судовим процесом покласти на ТОВ «Буд-Бізнес», засновником якого є ОСОБА_4 та директор товариства був у період з 04 квітня 2016 року по 12 травня 2016 року ОСОБА_3 .
       Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2021 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
       Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Буд-Бізнес» про встановлення факту її перебування у період часу з 04 квітня 2016 року по 12 травня 2016 року у трудових відносинах з товариством є доведеними належними та допустимими доказами у справі. Разом з тим, ОСОБА_1 до суду з позовними вимогами звернулася з пропуском тримісячного строку позовної давності, встановленого частиною першою статті 233 КЗпП України.
       Постановою Верховного Суду від 20 липня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У решті постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року залишено без змін.
       Враховуючи наведене, апеляційним судом перевіряється правильність рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2021 року лише в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить рішення суду від 23 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права.Апелянт зазначила, що при її звільненні відповідач не здійснив з нею розрахунок, що є підставою для стягнення заборгованості та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу в цій частині необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.
Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з огляду на наступне. 
       Судом встановлено, що 04 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Буд-Бізнес» було укладено трудовий контракт як з інженером кошторисником № 001, відповідно до умов якого працівник зобов`язується виконувати роботу на посаді інженера кошторисника згідно з вимогами діючого законодавства України, статуту товариства, внутрішніх документів товариства, внутрішньому трудовому розпорядку (режиму, обсягу та графіку роботи), а товариство зобов`язується виплачувати працівнику заробітну плату та забезпечувати умови праці, передбачені законодавством про працю та цим контрактом (том 1,  а. с. 38-43).
       Пунктом 2.1. вказаного трудового контракту визначено, що працівник призначається на посаду та приступає до своїх посадових обов`язків з моменту підписання відповідного наказу по товариству.
       Сторони погодились встановити випробування терміном у два місяці з моменту початку виконання працівником своїх обов`язків за цим контрактом (пункт 4.1. трудового контракту від 04 квітня 2016 року № 001).
       При оплаті праці працівнику буде застосовуватися встановлений оклад. За виконання передбачених цим контрактом робіт Товариство виплачує працівнику щомісячно посадовий оклад, передбачений тарифною сіткою штатного розкладу (пункт 7.1. трудового контракту від 04 квітня 2016 року № 001).
       Відповідно до пунктів 10.3., 10.4. трудового контракту від 04 квітня 2016 року № 001, цей контракт укладений терміном з 04 квітня 2016 року по 31 травня 2016 року. Якщо після закінчення терміну контракту трудові відносини фактично продовжуються та жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення, то дія контракту вважається продовженою на такий же термін та з тими ж умовами.
       Зі слів ОСОБА_1 з 12 травня 2016 року вона звільнилася з роботи.
       Згідно з відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків, наданих позивачу Державною податковою інспекцією у Чечелівському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, інформація про доходи за 2 квартал 2016 року відсутня, що також підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених та утриманих податків від 03 березня 2020 року (том 1, а. с.45-48, 54-56).
       З індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5), наданих Пенсійним фондом України, за квітень та травень 2016 року встановлено, що позивачу нараховувалась лише сума заробітку для нарахування пенсії від Управління праці та соціального захисту населення Центральної районної у місті Дніпрі ради (том 1, а. с. 49-53, 57-61).
       Згідно з інформації, наданої Архівним управлінням департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради на запит позивача, документи з кадрових питань (особового складу) ТОВ «Буд-Бізнес» на державне зберігання до архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради не надходили (том 1, а. с. 67, 68).
       З метою досудового врегулювання спору ОСОБА_1 зверталась до ТОВ «Буд-Бізнес» із заявою від 04 грудня 2019 року, однак лист товариством отримано не було.
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Буд-Бізнес» про встановлення факту її перебування у період часу з 04 квітня 2016 року по 12 травня 2016 року у трудових відносинах з товариством є доведеними належними та допустимими доказами у справі.
       Оскільки судом встановлено факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, то наявні правові підстави для стягнення з товариства на користь ОСОБА_1 невиплаченої заробітної плати з огляду на наступне.
       Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
       Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону № 108/95-ВР, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
       За висновком Конституційного Суду України, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). 
       Частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
       За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
       Як встановлено з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду з позовом зазначила, що при її працевлаштуванні у ТОВ «Буд-Бізнес» з нею було обумовлено заробітну плату у сумі 4500 грн.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 серпня 2022 року у відповідача було витребувано відомості про заробітну плату позивача та виплачені їй суми. 
       Відповідачем зазначену ухвалу суду не виконано, інформацію, зазначену позивачем щодо розміру її заробітної плати у ТОВ «Буд-Бізнес», не спростовано.
       На підставі наведеного колегія суддів виходить з розрахунку заборгованості по заробітній платі, наданого ОСОБА_1 .
       Як видно з розрахунку позивача, заборгованість відповідача по заробітній платі за квітень 2016 року становить 4285,68 грн, за травень 2016 року — 2249,98 грн.Відповідачем зазначені суми не спростовані.
       За наведених обставин колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ТОВ «Буд-Бізнес» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за квітень 2016 року у сумі 4285,68 грн, за травень 2016 року — 2249,98 грн з утриманням обов”язкових платежів та податків.
       Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку, то в їх задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.
       Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
       Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
       Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
       Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.
       Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку  з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
       Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).
       У Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012  у справі № 1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі  № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) зроблено правовий висновок про те, що  середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону  № 108/95-ВР, тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.
       Велика Палата Верховного Суду надала висновок про визначення тримісячного строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц (провадження № 14-429цс19), а також Верховний Суд України зробив такий висновок у постановах від 26 грудня 2011 року у справі № 6-77цс11, від 24 червня 2015 року у справі № 6-116цс15, від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі № 311/136/16, від 08 листопада 2017 року у справі № 202/4914/16-ц.
       Судом встановлено, що ОСОБА_1 була обізнана про порушення свого права у травні 2016 року, однак до суду з позовними вимогами до ТОВ «Буд-Бізнес» у цій справі звернулася у червні 2020 року, тобто з пропуском тримісячного строку позовної давності, встановленого законом.
       За наведених обставин колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Буд-Бізнес» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку слід відмовити.
       Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, -

                                        П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Буд-Бізнес” про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
       Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Буд-Бізнес” про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити.
       Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Буд-Бізнес” на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за квітень 2016 року у сумі 4285,68 грн, за травень 2016 року - у сумі 2249,98 грн. з утриманням обов”язкових платежів та податків.
       У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Буд-Бізнес” про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 

       Судді:                                                                 Н.М. Деркач

                                                                               М.М. Пищида

                                                                               І.Ю. Ткаченко