ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 р.	Справа № 545/3606/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Курило Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04.01.2022, головуючий суддя І інстанції: Стрюк Л.І., вул. Фрунзе, 154а, м. Полтава, Полтавська, 36008, повний текст складено 04.01.22 року по справі № 545/3606/21
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Державної служби України з безпеки на транспорті                  
          про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), у якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії ВМ №00000253 від 18.10.2021, винесену Державною службою України з безпеки на транспорті;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати: судовий збір та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
На обгрунтування позовних вимог вказав, що 18.10.2021 року уповноваженою особою Державної служби України з безпеки на транспорті винесена постанова про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.132-1 КУпАП, згідно з якою він 18.11.2021 року о 11 год. 38 хв. за адресою: М-22, км. 74+810, Полтавська область, допустив рух транспортного засобу MAN TGS 18.480, д.н.з. НОМЕР_1 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України: загальної маси транспортного засобу на 24,8 % (15, 49 тон), навантаження на строєні осі транспортного засобу на 34,1 % (13, 137 тон). Вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що транспортний засіб MAN TGS 18.480, д.н.з. НОМЕР_1 , перебував у користуванні іншої особи; відсутній відповідний дорожній знак, що інформує учасників дорожнього руху про фіксацію автоматичними пунктами; у постанові про адміністративне правопорушення відсутні відомості про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування.
Рішенням    Полтавського районного суду Полтавської області від 04.01.2022 року позов задоволено повністю. Постанову серії ВМ №00000253 від 18.10.2021 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.2 ст.132-1 КУпАП у виді штрафу в сумі 17 000 грн. скасовано, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1  закрито за відсутністю у його діях складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті судовий збір в розмірі 908 грн.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції не відповідає критеріям обґрунтованості, та не є таким, що ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а тому підлягає скасуванню. Вказує, що суд з порушенням ст. 799 ЦК України прийшов до висновку, що позивач передав транспортний засіб в оренду іншій особі, оскільки, на думку суду, нотаріального посвідчення не потребує договір, укладений за участю фізичної особи-підприємця. Разом з тим, договір оренди транспортних засобів №01/10-2021 від 01.10.2021, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Авто Старт Транс" (орендар), у простій письмовій формі, на який міститься посилання в рішенні суду, є нікчемним в силу ч. 2 ст.799 ЦК України, згідно з якою договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Наслідки нікчемності такого правочину визначені ч. 1 ст. 220 ЦК України, згідно з якою у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Крім того, зазначає, що судом допущене невірне тлумачення ст. 14-3 КУпАП, якою чітко визначений критерій визначення суб`єкта адміністративної відповідальності за ст. 132-1, а саме: наявність у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відомостей про належного користувача транспортного засобу. Наявність договору оренди за відсутності належного користувача, внесеного до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, не виключає відповідальності власника транспортного засобу. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , власником сідлового тягача MAN TGS 18.480, д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_1 , що не заперечує і позивач. В той же час, позивачем не надано доказів, що підтверджують наявність у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відомостей про належного користувача транспортного засобу на момент фіксації порушення. Зазначив, що суд припустився порушення процесуального права, оскільки приєднав до матеріалів справи вищевказаний договір оренди за відсутності доказів направлення його копії відповідачеві, оскільки згідно з ч. 9 ст. 79 КАС України, суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Зауважує, що постанова від 18.10.2021 серії ВМ 00000253 в повній мірі відповідає формі, затвердженій Додатком 1 Інструкції.
Вказує,    що в позовній заяві відсутні підстави позову щодо неправильного відображення в оспорюваній постанові зафіксованої фактичної маси та навантаження на осі транспортного засобу, а суд під час розгляду справи відповідні документи не витребовував. Відповідачем подано всі докази на спростування викладених у позові обставин. У зв`язку з викладеним, до апеляційної скарги додаються докази на підтвердження відомостей, про відсутність яких зазначено в оскаржуваному судовому рішенні - витяг з АРМ аудиту та інформаційна картка габаритно-вагового контролю, які містять всю інформацію, необхідну для встановлення складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що подія та склад адміністративного правопорушення, які є обов`язковими умовами для притягнення особи до адміністративної відповідальності, належним чином встановлені та відображені у оскаржуваній постанові, а також підтверджуються: 1) фотокартками транспортного засобу та державних номерних знаків, здійсненими у момент фіксації транспортного засобу в момент проїзду через автоматичний пункт; 2) відеозаписом руху транспортного засобу через автоматичний пункт. Вказані докази також містяться на офіційному веб-сайті Укртрансбезпеки у мережі Інтернет за посиланням: https://wim.dsbt.gov.ua/r/a/BM00000253/. Посилання на веб-сайт в мережі Інтернет з ідентифікатором доступу до веб-сайту міститься і в оскаржуваній постанові. Таким чином, вони могли бути перевірені судом на предмет їх належності, об`єктивності та достовірності.
Також зазначає, що при розгляді справи суд безпідставно прийшов до висновку про наявність поважних причин для пропуску строку на звернення з позовом.
Відповідно до трекінгу Укрпошти, позивач отримав оскаржувану постанову 22.10.2021 p., про що також зазначається в позовній заяві, отже строк для подачі позову сплинув 01.11.2021. Листування особи, котру притягнуто до адміністративної відповідальності, з контрагентами не впливає на перебіг строку для звернення до суду з позовом про скасування постанови. За таких обставин з урахуванням статей 122, 123 КАС України, позовну заяву слід було залишити без розгляду.
Судом, у порушення даної процесуальної норми, було вирішено питання про поновлення строку за відсутності відповідного клопотання позивача.
Також зазначає, що судовим рішенням стягнуто з відповідача за подання позовної заяви 908 грн. Проте, на 01.01.2021 року 0,2 розміру прожиткового мінімуму становить 454 грн. Враховуючи вищевикладене, просить рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04.01.2022 справі № 545/3606/21 скасувати та винести нове рішення, яким відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Державної служби України безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.
Позивач правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Сторони повідомлялись про дату, час і місце розгляду справи засобами електронного зв`язку та телефонограмами.
Також, відповідно до ст. 268 КАС України на веб-порталі "Судова влада" розміщено повідомлення про виклик у судове засідання учасників справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дана справа належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 286 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, додаткові пояснення, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 18.11.2021 року уповноваженою особою Державної служби України з безпеки на транспорті винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії ВМ № 00000253 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн, відповідно до якої, відповідальна особа 18.10.2021 року о 11 год. 38 хв. за адресою М-22, км 74+810, Полтавська область допустила рух транспортного засобу MAN TGS 18.480, д.н.з. НОМЕР_1 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України; загальної маси транспортного засобу на 24,8% (15,49 тон), навантаження на строєні осі транспортного засобу на 34,1% (13,137 тон) (а.с.7).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником спеціалізованого вантажного – спеціалізованого сідлового тягача-Е MAN TGS 18.480, д.н.з. НОМЕР_1 , та спеціалізованого напівпричепа - самоскид - Е, д.н.з. НОМЕР_3 , є ОСОБА_1 (а.с.11).
Згідно з договором оренди транспортних засобів №01/10-2021 від 01.10.2021 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто Старт Транс" (орендар) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець), останній передав в оренду транспортний засіб спеціалізований вантажний – спеціалізований сідловий тягач-Е MAN TGS 18.480, д.н.з НОМЕР_1 , та спеціалізований напівпричіп - самоскид - Е, д.н.з. НОМЕР_3 , строком з 01.10.2021 до 31.10.2021 року (а.с. 21-26).
Відповідно до п.6.4 вказаного договору оренди транспортних засобів №01/10/2021 від 01.10.2021 орендар має право без згоди орендодавця в межах здійснення комерційної експлуатації транспортного засобу від свого імені укладати з третіми особами договори перевезення та інші договори, якщо вони не суперечать цілям використання транспортного засобу, зазначеним у пункті 2 цього договору; надавати транспортний засіб у суборенду за письмовим дозволом орендодавця.
20.05.2021 року між Приватним підприємством "Хорольська спілка перевізників" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто Старт Транс" (перевізник) укладений договір №2-05/2021 надання послуг по перевезенню вантажу (а.с. 27-28).
Згідно з п.п. 1.1 п.1 договору №2-05/2021 перевізник бере на себе зобов`язання доставити ввірений йому для перевезення вантаж з місця призначення до пункту призначення, видати його уповноваженій на одержання вантажу особі вантажоодержувача, а замовник бере на себе зобов`язання сплатити плату за перевезення вантажу, яка вказується у рахунках перевізника.
Відповідно до товарно-транспортної накладної №499 від 18.10.2021 року, транспортний засіб MAN д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричіп д.н.з. НОМЕР_4 , який використовується на правах оренди ТОВ "Авто Старт Транс", 18.10.2021  під керуванням працівника вказаного підприємства водія ОСОБА_2 перевозив щебінь, насипом, маса брутто - 22, 360 т (а.с. 12). 
Листом Державного агентства автомобільних доріг України від 03.11.2021 року надано інформацію, що майданчик зважування в русі WIM07 було споруджено на км 74+810 автомобільної дороги державного значення М-22 Полтава-Олександрія в межах с. Підгорівка у 4-му кварталі 2020 року; станом на 01.11.2021 зазначений майданчик знаходиться в зоні дії дорожніх знаків 5.70 «Фото-, відео фіксування порушень Правил дорожнього руху з табличками 7.2.1 «Зона дії» (3 км), які були встановлені на під`їзді до с. Підгорівка з боку м. Полтава на км 72+500 (праворуч) та з боку м. Кременчука на км 75+500 (ліворуч) у 1-му кварталі 2019 року (а.с. 98-99).
Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що   в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП, оскільки належним користувачем сідлового тягача MAN TGS 18.480, д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричепа - самоскид - Е, д.н.з. НОМЕР_3 , на момент вчинення адміністративного правопорушення була уповноважена особа ТОВ "Авто Старт Транс". Крім того, стягнуто на користь позивача судовий збір у сумі 908 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з ст. 14 Закону України Про дорожній рух, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та ін.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядають органи Національної поліції.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, 3,75 м), за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Згідно з ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.
Приміткою до ст. 132-1 КУпАП передбачено, що підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.
Згідно з ч. 1 ст. 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 14-3 КУпАП, відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, у випадках, передбачених статтею 279-7 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 279-7 КУпАП, відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили: 1) така особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння; 2)внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; 3)особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Відповідно до ч. 1 ст. 279-5 КУпАП, у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.
Згідно з п. 2 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого постановою КМУ №1197 від 14.11.2018, належний користувач - фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи - лізингоодержувача (особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи - лізингоодержувача) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру, відповідно до статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення несуть відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
Відповідно до змісту статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з частиною 4 статті 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Частинами 2, 3, 4 статті 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу – спеціалізованого сідлового тягача - MAN TGS 18.480, д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричепа - самоскид - Е, д.н.з. НОМЕР_3 .
Згідно з договором оренди транспортних засобів №01/10-2021 від 01.10.2021 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто Старт Транс" (орендар) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець), останній передав в оренду транспортний засіб спеціалізований вантажний – спеціалізований сідловий тягач MAN TGS 18.480, д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричепа - самоскид - Е, д.н.з. НОМЕР_3 , строком з 01.10.2021 до 31.10.2021 року.
Як вже було зазначено вище, частиною 1 ст. 14-3 КУпАП визначені суб`єкти адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, якими можуть бути фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а також належний користувач транспортного засобу, за умови, що відомості про такого користувача внесені до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.
Разом з тим, позивач не надав суду доказів того, що відомості про Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто Старт Транс" як належного користувача транспортного засобу MAN TGS 18.480, д.н.з. НОМЕР_1 , внесені до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.
Посилання представника позивача та суду першої інстанції на те, що відомості про належного користувача вказаного транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів мали вноситися перевізником, не виключають наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП.
При цьому, саме з ініціативи власника транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів вносяться відомості про належного користувача транспортного засобу.
Також, позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що він звертався до сервісного центру МВС із заявою про реєстрацію належного користувача даного транспортного засобу, і що така реєстрація не відбулася з вини суб`єкта реєстрації.
Товарно-транспортні накладна, за посиланням на яку позивач стверджує, що на момент складення оскаржуваної постанови транспортний засіб перебував під керуванням водія орендаря Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто Старт Транс", є первинним документом, що містить відомості про господарську операцію, та не може свідчити про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто Старт Транс" є належним користувачем транспортного засобу MAN TGS 18.480, д.н.з. НОМЕР_1 .
За таких обставин адміністративна відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху транспортним засобом MAN TGS 18.480, д.н.з. НОМЕР_1 автомобільними дорогами покладається на власника сідлового тягача ОСОБА_1 .
Разом з тим, за умови наявності користувача вказаного транспортного засобу, відповідно до положень ч. 1 ст. 279-7 КУпАП, позивач міг бути звільнений від адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили ПП "Хорольська спілка перевізників", як особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася б особисто до Держаної служби України з безпеки на транспорті із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
З огляду на те, що ні сторона позивача, ні сторона відповідача не надала суду інформації про відповідне звернення належного користувача до уповноваженого органу за фактом перевищення 18.10.2021 року встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху транспортного засобу MAN TGS 18.480, д.н.з. НОМЕР_1 , та з урахуванням того, що позивачем не надано суду відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів про внесення належного користувача вказаного транспортного засобу, колегія суддів зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто Старт Транс" не є належним користувачем транспортного засобу MAN TGS 18.480, д.н.з. НОМЕР_1 , в розумінні ч. 1 ст. 14-3 КУпАП.
Враховуючи вказане вище, колегія суддів вказує, що відсутні підстави вважати, що суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, є інша особа, а не позивач, а тому висновок суду першої інстанції про те, що належним користувачем сідлового тягача MAN TGS 18.480, д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричепа - самоскид - Е, д.н.з. НОМЕР_3 , на момент вчинення адміністративного правопорушення була уповноважена особа ТОВ "Авто Старт Транс" є помилковим.
Проте колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Згідно з статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.
Згідно з статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показів свідків.
Приписами частини 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Матеріалами справи встановлено, до суду позивачем було надано копію постанови серія ВМ №00000253 від 18.10.2021.
Колегія суддів зазначає, що наявна у справі оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення не є безперечним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки постанова є саме тим рішенням відповідача, що оскаржується, в якому працівник державного органу відображає своє власне бачення порушень, допущених водієм. І саме в цьому акті мають бути відображені докази, якими підтверджується факт вчинення правопорушення.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень повинен надавати докази в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.
Доказів в обґрунтування прийняття оскаржуваної постанови відповідачем не було надано до суду першої інстанції, в тому числі витягу з системи «Сервіс перевірки адміністративних правопорушень в галузі безпеки на транспорті зафіксованих в автоматичному режимі».
Таким чином, відповідачем не подано будь-яких доказів щодо вимірювання фактичного навантаження на строєну вісь транспортного засобу позивача, а також доказів перевищення встановлених законодавством вагових норм під час руху великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами і відповідних висновків після проведення замірів.
Колегія суддів зазначає, що у суду відсутні додаткові обов`язки досліджувати докази, які не були надані до суду відповідачем, в тому числі шляхом дослідження офіційних веб-сайтів Укртрансбезпеки у мережі Інтернет за посиланням.
Крім того, колегія суддів зазначає, що дійсно у спірній постанові міститься посилання на загальнодоступний веб-сайт в мережі інтернет.
Проте, відповідно до довідки заступника начальника відділу ІТЗ Другого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2022 року додаток до Постанови серії ВМ № 00000253 від 18.10.2021 року, який згідно з відомостями знаходиться за посиланням https://wim.dsbt.gov.ua/r/a/BM00000253/ з кодом доступу 7vphz2Co3uXgz неможливо переглянути у зв`язку з тим, що вказано неправильний ідентифікатор доступу.
Таким чином, у суду апеляційної інстанції відсутня можливість  перевірити даний доказ    на предмет його належності, об`єктивності та достовірності.
Також суд апеляційної інстанції не приймає до уваги витяг з системи «Сервіс перевірки адміністративних правопорушень в галузі безпеки на транспорті зафіксованих в автоматичному режимі» (витяг з АВМ аудиту) та інформаційну картка габаритно-вагового контролю за постановою 00000253, долучені до апеляційної скарги , з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому ч. 4 ст. 308 КАС України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що витяг з системи «Сервіс перевірки адміністративних правопорушень в галузі безпеки на транспорті зафіксованих в автоматичному режимі» (витяг з АВМ аудиту) та інформаційна картка габаритно-вагового контролю за постановою 00000253, долучені відповідачем до апеляційної скарги в якості доказу, не були подані до суду першої інстанції та, відповідно, ним не досліджувався, а скаржником не доведено, що він подавав зазначені документи до суду першої інстанції, відповідні обґрунтування відсутні.    
Таким чином, в порушення вимог ч. 4 ст. 308 КАС України, відповідачем не доведено неможливості подання витягу з системи «Сервіс перевірки адміністративних правопорушень в галузі безпеки на транспорті зафіксованих в автоматичному режимі» (витяг з АВМ аудиту) та інформаційної картки габаритно-вагового контролю за постановою 00000253    до суду першої інстанції, а тому зазначені докази не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Окрім того, надана відповідачем до суду першої інстанції схема організації дорожнього руху не є доказом правопорушення.
Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 3 Розділу II Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України № 512 від 27.09.2021 (далі – Інструкція), постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції.
Відповідно до абзацу 3 пункту 8 Розділу II Інструкції (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови), постанова та бланк квитанції про сплату адміністративного штрафу, що є невід`ємною частиною цієї постанови, оформлені згідно з додатком 1 до цієї Інструкції, друкуються на паперовому бланку разом із повідомленням про вручення поштового відправлення (рекомендованого листа з постановою) та вкладаються у паперовий конверт.
Отже, форма постанови про адміністративне правопорушення повинна відповідати формі згідно з Додатком №1 Інструкції (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови).
Згідно з вказаним Додатком №1 у постанові зазначаються: - дата, час та місце вчинення адміністративного правопорушення, дата і час фіксації здійснення вимірювання, смуга руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь; - марка, модель, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знаку транспортного засобу), категорія транспортного засобу, тип транспортного засобу, повна маса транспортного засобу, ширина, висота, довжина, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактична міжосьова відстань, фактична шинність (кількість коліс) на вісі, виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги; - суть адміністративного правопорушення, опис обставин, установлених під час розгляду справи, а також допустимі габаритно-вагові параметри транспортних засобів для проїзду на даній ділянці автомобільної дороги; - назва технічного засобу, код, тип обладнання, серійний номер.
Відповідно форма і зміст постанови повинна відповідати Додатку №1, як визначає вказана Інструкція.
Згідно з пунктами 1, 2 Розділу II Інструкції (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови), уповноважена посадова особа розглядає справи про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, які передбачені частиною 2 статті 122-2, частинами 2, 3 статті 132-1 КУпАП. Справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем оброблення таких правопорушень в Державній службі України з безпеки на транспорті. Уповноважена посадова особа здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення шляхом опрацювання інформаційного файлу системою фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, необхідного для об`єктивного розгляду справи та винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі (далі - постанова). Під час опрацювання інформаційних файлів уповноважена посадова особа оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до пункту 3 Розділу II Інструкції (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови), під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу та встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Державної служби України з безпеки на транспорті, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою в автоматичному режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно з пунктом 8 Розділу II Інструкції (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови) , винесені постанови, що набрали законної сили, разом з метаданими передаються до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.
Відповідно до пункту 3 Розділу IV Інструкції (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови), винесені уповноваженими посадовими особами постанови, роздруковані на паперових бланках, обліковуються в автоматичному режимі з використанням засобів системи в Реєстрі адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.
Всупереч вимогам Інструкції в оскаржуваних постановах не міститься наступної інформації: опис обставин, встановлених під час розгляду справи, а саме: повну масу транспортного засобу; смуги руху; напрямок руху; ширина, висота, довжина, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу, фактична міжосьова відстань, фактична шинність (кількість коліс) на вісі; допустимі габаритно-вагові параметри транспортних засобів для проїзду на даній ділянці автомобільної дороги.
Як встановлено судом, в  оскаржуваній постанові вказано масу перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величину, що підлягає обчисленню шляхом порівняння граничної допустимої фактичної маси типу транспортного засобу з інформацією про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування, однак відповідачем належним чином не обґрунтовано відповідність розміру процентного перевищення нормативного навантаження, зазначеному розміру перевищення навантаження визначеному в тоннах.
Таким чином, оскаржувана постанова серія ВМ №00000253 від 18.10.2021 не містить даних, які б мали бути в ній відображені відповідно до вимог Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України № 512 від 27.09.2021 (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови).
За наведених обставин колегія вважає, що Державною службою України з безпеки на транспорті, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено, що 18.10.2021 року о 11 год. 38 хв. за адресою М-22, км 74+810, Полтавська область, допущено рух транспортного засобу MAN TGS 18.480, д.н.з. НОМЕР_1 , із перевищення нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України; загальної маси транспортного засобу на 24,8% (15,49 тон), навантаження на строєні осі транспортного засобу на 34,1% (13,137 тон), що відповідає об`єктивній стороні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.
Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).
Враховуючи наведене, відсутності належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, інші доводи сторін щодо правомірності чи неправомірності оскаржуваної постанови не впливають на вирішення справи по суті.
Виходячи з вказаного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.
Щодо висновків суду першої інстанції про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає таке.
За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.01.2022 року по справі № 569/8213/17 «<…> право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст. 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб`єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).
Враховуючи наведене, колегія суддів не погоджуюється з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення вимоги позивача про закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, а тому приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимог апеляційної скарги відповідача та необхідність скасування рішення суду першої інстанції  в цій частині.
Щодо доводів апелянта про залишення позову без розгляду у зв`язку з порушенням позивачем строку звернення до суду, колегія судів зазначає таке.
Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані  ст.122 КАС України.
Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У частині 3 цієї статті зазначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Предметом оскарження по даній справі є рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Так ч.2 ст.286 КАС України    регламентовано, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Згідно зі статтею 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Тобто, законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності законодавством встановлено спеціальний 10-денний строку, який обчислюється з дня винесення постанови.
При цьому, слід враховувати, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для повернення адміністративного позову, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що відповідно до трекінгу Укрпошти, позивач отримав оскаржувану постанову 22.10.2021 p., про що також зазначається в позовній заяві, отже строк для подачі позову сплинув 01.11.2021. 
Колегія суддів зазначає, що витяг поштових відправлень з офіційного веб-сайту "Укрпошта" не є безперечним доказом отримання позивачем оскаржуваної постанови, таким доказом є поштове повідомлення про отримання поштової кореспонденції з відповідними відмітками про отримання.
Проте відповідачем поштове повідомлення про отримання поштової кореспонденції (оскаржуваної постанови) до суду не надано.
При цьому колегія суддів зазначає, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04.01.2022 року поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.
Судом першої інстанції зазначено, що сідловий тягач MAN TGS 18.480, д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричеп - самоскид - Е, д.н.з. НОМЕР_3 , на підставі договору оренди транспортних засобів №01/10/2021 від 01.10.2021 року перебувають в користуванні ТОВ "Авто Старт Транс", тому колегія суддів вважає обґрунтованими твердження позивача про те, що до отримання інформації від підприємства не міг дізнатися про порушення свого права.
Вказаний факт не було спростовано відповідачем.
Щодо посилань відповідача, в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанція було вирішено питання про поновлення строку за відсутності відповідного клопотання позивача, колегія суддів зазначає таке.
Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 15.11.2021р. позовну заяву позивача залишено без руху. Зазначено, що позивач відповідно до ст.123 КАС України заяв про поновлення пропущеного строку звернення до суду не надав, не обґрунтував причини такого пропуску.
В матеріалах справи міститься заява, подана від імені представника позивача, про поновлення строку.
Як вже було зазначено вище, рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04.01.2022 року поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.
Враховуючи наведене, посилання відповідача на те, що судом першої інстанція було вирішено питання про поновлення строку за відсутності відповідного клопотання позивача є помилковими.
Стосовно доводів апелянта про помилковість рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 908 грн за подання позовної заяви, колегія суддів зазначає таке.
Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду першої інстанції позивач сплатив судовий збір згідно з квитанцією № 0.0.2344369916.1 від 17.11.2021 року на суму 908 грн. (надмірно сплачено 454 грн.).
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Розмір судового збору за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2021 року встановлений в розмірі 2270 грн.
Відтак, розмір судового збору який підлягав сплаті при поданні позовної заяви позивачем становить 454 грн, а тому висновок суду першої інстанції, що на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судовий збір в сумі 908 грн колегія суддів вважає помилковим.
При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що порядок повернення надміру сплаченого судового збору визначається чинним законодавством та не передбачає можливості розгляду цього питання під час розподілу судових витрат.
У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат в сумі 908 грн прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення питання розподілу судових витрат, рішення в цій частині необхідно скасувати з прийняттям постанови про стягнення з відповідача на користь позивача 454 грн сплаченого судового збору за подання адміністративного позову з наведених вище підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно з 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.  
На підставі викладеного колегія суддів вважає за необхідне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04.01.2022 по справі № 545/3609/21 змінити в частині мотивів та підстав його прийняття, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови, скасувати рішення в частині задоволення  вимог ОСОБА_1 про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні цих вимог, скасувати рішення в частині стягнення судових витрат у розмірі 908 грн,  з прийняттям нової постанови про часткове задоволення вимог про стягнення на користь позивача судових витрат в розмірі 454 грн.
Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті  задовольнити частково.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04.01.2022 по справі № 545/3606/21   - змінити в частині мотивів і підстав його прийняття, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
Скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04.01.2022 року по справі № 545/3606/21 в частині, якою судом задоволено вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 про закриття провадження у справі, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 в цій частині.
Скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04.01.2022 року по справі № 545/3606/21 в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 судових витрат в розмірі 908 грн. В цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (код ЄДРПОУ 39816845, пр-т Перемоги, буд. 14, м. Київ, 01135) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 )  сплачений судовий збір за подання адміністративного позову в сумі 454 грн.
В іншій частині рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04.01.2022 по справі №545/3606/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Курило	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова   	
Повний текст постанови складено  21.12.2022 року