Номер провадження: 22-ц/813/1166/22 
Справа № 509/3444/18
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Зеніної М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 серпня 2019 року по цивільній справі за позовом Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України (нова назва Одеська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону) в інтересах Держави, в особі позивачів Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області (правонаступник Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» (колишня назва філії «Одеське управління військової торгівлі») та третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (правонаступник Головного територіального управління юстиції в Одеській області) про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки, -

                                         В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року заступник військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з вищевказаним позовом.
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії В№ 032344 квартирно-експлуатаційній частині Одеського району у 1986 році виконавчим комітетом Овідіопольської районної ради народних депутатів Одеської області була надана у постійне користування земельна ділянка площею 586,5 га, до складу якої увійшла земельна ділянка 296,8 га, розташована на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області. На частині вказаної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 а розміщуються артезіанські свердловини бази відпочинку, закріпленої за державним підприємством Міністерства оборони України «Оздоровчий комплекс «Ювілейний».
Позивач зазначає, що артезіанські свердловини знаходяться в межах спірної земельної ділянки площею 0,0564 га та перебувають в державній власності. Факт наявності артезіанських свердловин на вказаній території позивач обґрунтовує актом польового обстеження земельної ділянки від 15.11.2017 року кадастровий номер № 51237820000:02:004:4330. Згідно ст.ст.77,78,84 Земельного кодексу України, ст.14 Закону України «Про збройні сили України» ст.ст.1,2 Закону України «Про використання земель оборони», вищевказані землі відносяться за формою власності до державної власності, за цільовим призначенням до земель оборони та перебувають на відповідному обліку в органах квартирно-експлуатаційної служби ЗС України. Згідно з розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації від 11.07.2003 року №459 за державним підприємством Міністерства оборони України визнане право власності на будівлі та споруди «Оздоровчого комплексу «Ювілейний», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі вказаного розпорядження 14.07.2003 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно «Оздоровчого комплексу «Ювілейний» (37 будівель та споруд).
Однак, 31.10.2013 року Молодіжненською сільською радою прийнято рішення №1245-VI «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки)», яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність ОСОБА_1 та присвоєно адресу виділеній земельній ділянці.
У подальшому, рішенням Молодіжненської сільської ради №1309-VІ від 27.12.2013 року:
- затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України згідно з додатком для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у с.Молодіжне, Одеська область, Овідіопольський район та
- передано земельні ділянки безкоштовно у власність громадянам України для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) із земель запасу житлової та громадської забудови Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району (згідно додатку, зокрема громадянину ОСОБА_1 ).
Відтак, рішенням Молодіжненської сільської ради №1309-VІ від 27.12.2013 року зазначена земельна ділянка площею 0,0564 га виведена з державної власності та передана у приватну власність, змінено цільове призначення із земель оборони на землі житлової та громадської забудови. В подальшому відповідачем ОСОБА_1 було оформлене свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 14.02.2014 року. 25.07.2014 року відповідач ОСОБА_2 став власником вказаної земельної ділянки на підставі договору дарування № 1501 від 25.07.2014 року.
Прокурор зазначає, що спірна земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 дотепер має бути віднесена за цільовим призначенням до земель оборони, за формою власності до державної власності, а тому, прокурор просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення Молодіжненської селищної ради від 27.12.2013 року № 1309-VІ в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0564 га за адресою АДРЕСА_2 ; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності №17819741 від 14.02.2014 року про визнання права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0564 га кадастровий номер №51237820000:02:004:4330, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 ; визнати недійсним договір дарування №1501 від 25.07.2014 року на підставі якого ОСОБА_2 став власником земельної ділянки площею 0,0564 га кадастровий номер №51237820000:02:004:4330, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 ; зобов`язати ОСОБА_2 повернути за актом прийому-передачі державі в особі КЕВ земельну ділянку площею 0,0564 га кадастровий номер № 51237820000:02:004:4330, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог заступника військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, військовий прокурор Одеського гарнізону Південного регіону України підполковник юстиції Брильов Максим подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.11.2022 року Великодолинську селищну раду Одеського району Одеської області залучено в якості правонаступника відповідача Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.11.2022 року Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) залучено в якості правонаступника третьої особи без самостійних вимог Головного територіального управління юстиції в Одеській області.
Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи представники відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області, а також третіх осіб - Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна», Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання, призначене на 15-00 годину 01.11.2022 року не з`явилися.
Від Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області, Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» та Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їхні представники про причини не явки не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи в режимі відеоконфренції не подавали.
Представник Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону беручи участь у справі в режимі відеоконференції на задоволенні апеляційної скарги наполягав. Проти продовження розгляду справи без присутності відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області, а також третіх осіб - Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна», Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) не заперечував.
Представники Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, беручи участь у справі в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону підтримали та просили її задовольнити. Проти продовження розгляду справи без присутності відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області, а також третіх осіб - Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна», Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) не заперечували.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті. 
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:
1) справу розглянуто неповноважним складом суду;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими;
3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;
4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;
5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;
6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;
7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. 
Відмовляючи у задовленні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що:
- у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи належних документів щодо розташування земель оборони в с.Молодіжне Овідіопольского району Одеської області відсутня можливість достовірно встановити чи дійсно земельна ділянка площею 0,0564 га кадастровий номер №51237820000:02:004:4330, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 є саме земельною ділянкою, розташованою на території оздоровчого комплексу «Ювілейний», який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ;
- рішення Молодіжненської селищної ради від 27.12.2013 року №1309-VІ в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0564 га за адресою АДРЕСА_2 є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання;
- через те, що позовну заяву про визнання незаконним та скасування рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району від 27.12.2013 року №1309-VI, скасування свідоцтва про право власності від 14.02.2014 року, про визнання недійсним договору дарування від 25.07.2014 року заступником військового прокурора було подано 08.08.2018 року, сплив строк позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі;
- задоволення позову за встановлених обставин є в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод втручанням у право мирного володіння фізичною особою її майном та порушенням справедливої рівноваги між інтересами суспільства і конкретної особи. 
Колегія суддів погоджується з остаточним висновком районного суду про відмову у задоволенні позову, але при цьому не може погодитися з усіма наведеними судом підставами та обґрунтуваннями відмови.
З матеріалів справи вбачається, що:
- відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії В № 032344 квартирно-експлуатаційній частині Одеського району у 1986 році, виконавчим комітетом Овідіопольської районної ради народних депутатів Одеської області була надана у постійне та безоплатне користування земельна ділянка, загальною площею 586,5 га. (т.1 а. с. а. с. 39-47);
- на підставі розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації від 11.07.2003 року № 459 за державним підприємством Міністерства оборони України визнано право власності на будівлі та споруди «Оздоровчого комплексу «Ювілейний», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі якого, 14.07.2003 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно «Оздоровчого комплексу «Ювілейний» (т.1 а. с. 19-21);
- 15.07.1999 року Молодіжненською сільською радою прийнято рішення № 53 «Про припинення права користування земельною ділянкою 3,8 га. міноборони на землях Молодіжненської сільської ради (т.1 а. с. 73);
- 31.10.2013 року Молодіжненською сільрадою прийнято рішення № 1245-VI «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність ОСОБА_1 та присвоєно адресу виділеній земельній ділянці; 
- 27.12.2013 року Молодіжненською сільською радою прийнято рішення № 1309-VI Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) громадянам України (згідно додатку) в с. Молодіжне Овідіопольського району Одеської області, яким:
а) затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) розташованих у селі Молодіжне Овідіопольського району Одеської області;
б) передано земельні ділянки безкоштовно у власність громадян України для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) із земель запасу житлової та громадської забудови Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району в межах населеного пункту, зокрема ОСОБА_1 передано безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,0564 га по АДРЕСА_2 ;
- 25.07.2014 року на підставі договору дарування, земельну ділянку площею 0,0564 га., розташовану по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 подаровано ОСОБА_2 .
Колегія суддів виходить з такого.
Визначальним в даному спорі є перевірка факту належності спірної земельної ділянки до земель Міністерства оборони України і у разі підтвердження даного факту, дослідження питання наявності чи відсутності у органу місцевого самоврядування повноважень щодо вилучення без погодження з Кабінетом Міністрів України земельної ділянки Міністерства оборони України (КЕЧ Одеського району) та її зарахування до земель запасу сільської ради до категорії земель житлової та громадської забудови, а також щодо її подальшої передачі у власність фізичній особі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Згідно з ч. 1 ст. 84 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття спірних рішень) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності; право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади.
Особливості правового режиму земель оборони визначені ст. 77 ЗК України, за частинами першою та другою якої (станом на час прийняття спірного рішення Ради) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України; землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності.
За змістом ст. 1 Закону України "Про використання земель оборони" (у відповідній редакції) землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, визнаються землями оборони.
Відповідно до п. б) ч. 3 ст. 84 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент винесення спірного рішення), до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать, зокрема, землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення, утворених відповідно законодавства України.
Згідно з ст.1 Закону України «Про основи містобудування» містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.
У відповідності до ст. 2 цього ж Закону головними напрямами містобудівної діяльності зокрема є планування, забудова та інше використання територій; розробка і реалізація містобудівної документації та інвестиційних програм розвитку населених пунктів і територій.
Згідно з Законом України «Про планування та забудову територій», що діяв на час розроблення генерального плану: 
генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, яка визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту (ст. 1).
Планування територій на місцевому рівні забезпечується відповідними місцевими радами та їх виконавчими органами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями відповідно до їх повноважень, визначених законом, і полягає у розробленні та затвердженні генеральних планів населених пунктів, схем планування територій на місцевому рівні та іншої містобудівної документації, регулюванні використання їх територій, ухваленні та реалізації відповідних рішень про дотримання містобудівної документації. 
Розроблення, погодження та експертиза містобудівної документації провадяться згідно з встановленими державними стандартами, нормами та правилами в порядку, визначеному законодавством. 
Містобудівна документація затверджується відповідною місцевою радою з визначенням строку її дії та переліку раніше прийнятих рішень, що втрачають чинність, а також тих рішень, до яких необхідно внести відповідні зміни (ст. 10).
Генеральним планом населеного пункту визначаються: 
- потреби в територіях для забудови та іншого використання; потреба у зміні межі населеного пункту, черговість і пріоритетність забудови та іншого використання територій; 
- межі функціональних зон, пріоритетні та допустимі види використання та забудови територій; 
- планувальна структура та просторова композиція забудови населеного пункту; 
- загальний стан довкілля населеного пункту, основні фактори його формування, містобудівні заходи щодо поліпшення екологічного і санітарно-гігієнічного стану; 
- території, які мають будівельні, санітарно-гігієнічні, природоохоронні та інші обмеження їх використання; 
- інші вимоги, визначені державними будівельними нормами (ст. 12). 
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пукнту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.
У справі, що переглядається в апеляційному порядку, Молодіжненська сільська рада до відзиву на позов додала рішення Молодіжненської сільської ради № 53 від 15.07.1999 року, яким в порядку розгляду листа начальника КЕЧ Південного оперативного командування полковника ОСОБА_3 , узгодження командуючого військами південного оперативного командування генерал-полковника ОСОБА_4 , міністра оборони України ОСОБА_5 на підставі ст. 27, 31 ЗК України 1990 року, який діяв на час прийняття рішення, було припинено право користування земельною ділянкою 3,8 га Міністерства оборони України на землях Молодіжненської сільської ради та переведено 3,8 га. до земель запасу Молодіжненської сільської ради (т.1 а. с. 73).
Відповідно до викопіювання з Генерального плану села Молодіжне Овідіопольського району Одеської області, розробленого у 2007 році, земельна ділянка площею 0,0564 га., яка була виділена ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку перебуває в межах цього населеного пункту на території СОГ «Феміда» (т.1 а. с. 73-74).
Зі змісту проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0564 га. кадастровий номер № 51237820000:02:004:4330 за адресою: АДРЕСА_2 , який виготовлений ТОВ «Інтрадо» відсутні відомості щодо обмеження у використанні даної земельної ділянки, а також про існування в межах даної земельної ділянки підземних інжерених споруд та діючих або законсервованих артезіанських свердловин (т.1 а. с. 51-52).
Не вбачається наявності підземних інжерених споруд, артезіанських свердловин та будь-яких інших будівель і з кадастрового плану земельної ділянки № 51237820000:02:004:4330 (т.1 а. с. 53).
Прокурор в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси наполягає на тому, що на спірній земельній ділянці, яка рішенням Молодіжненської сільської ради була передана у власність ОСОБА_1 , знаходяться артезіанські свердловини, які перебувають у державній власності, а сама земельна ділянка розташована в межах Оздоровчого комплексу «Ювілейний», який розташований на землях Міноборони України та на підтвердження зазначених обставин додає:
- розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації № 459 від 11.07.2003 року з додатком до цього розпорядження у вигляді переліку будівель та споруд оздоровчого комплексу «Ювілейний», на які визнаються право власності за Державним підприємством Міністерства оборони України; 
- свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14.07.2003 року з витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно;
- технічний паспорт на будівлі та споруди бази відпочинку «Ювілейна» складений інженером з інвентаризації нерухомого майна станом на 16.07.2015 року;
- передавальний акт прийому-передачі основних фондів, оборотних активів, власного капіталу та зобов`язань державного підприємства Міністерства оборони України «Управління торгівлі Південного оперативного командування» у зв`язку з його реорганізацією шляхом приєднання до концерну «Військторгсервіс» 2009 року; 
- довідку про наявність на балансі майна;
- акт польового обстеження земельної ділянки від 14.11.2017 року.
Про існування артезіанських свердловин йдеться у передавальному акті 2009 року, відповідно до якого на баланс концерну «Військторгсервіс» передано основні фонди, оборотні активи, власний капітал та зобов`язання державного підприємства Міністерства оборони України «Управління торгівлі Південного оперативного командування», а також у технічному паспорті на будівлі та споруди бази відпочинку «Ювілейна» складеному інженером з інвентаризації нерухомого майна станом на 16.07.2015 року та в акті польового обстеження земельної ділянки від 14.11.2017 року, складеного начальником проектної групи КЕВ міста Одеси, а також заступником головного бухгалтера та інженером по організації, експлуатації, ремонту нерухомого майна філії «Одеського управління військової торгівлі концерну «Військторгсервіс». 
Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.  Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд обґрунтовано піддав критичній оцінці докази, які надані позивачем на підтвердження розташування земельної ділянки в межах земель Міністерства оборони України, зокрема на території оздоровчого комплексу «Ювілейний» та наявності на спірній земельній ділянці підземних інжерених споруд та артезіанських свердловин.
Так з наданих позивачем державного акту на право користування землею 1986 року розпорядження Овідідопольської районної державної адміністрації № 459 від 11.07.2003 року з додатком у вигляді переліку будівель та споруд оздоровчого комплексу «Ювілейний», на які визнаються право власності за Державним підприємством Міністерства оборони України та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.07.2003 року з витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, не вбачається наявність артезіанських свердловин, як складових об`єкту (об`єктів нерухомого майна) оздоровчого комплексу «Ювілейний».
Постановою Кабінету Міністрів України «Про Порядок державного обліку артезіанських свердловин, облаштування їх засобами вимірювання об`єму видобутих підземних вод» від 08.10.2012 року № 963, встановлено, що артезіанські свердловини підлягають обліку Держгеонадрами та  включення артезіанських свердловин в тому числі недіючих незалежно від місця розташування, на підставі даних, що містяться у паспортах артезіанських свердловин до державного реєстру артезіанських свердловин. 
Суд вірно зазначив, що позивачем до справи не надано доказів про складені паспорти на артезіанські свердловини та доказів про включення їх до державного реєстру артезіанських свердловин.
Крім того, зміст державного акту на право користування землею, розпорядження Овідідопольської районної державної адміністрації № 459 від 11.07.2003 року з додатком у вигляді переліку будівель та споруд оздоровчого комплексу «Ювілейний», свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.07.2003 року з витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не надає можливості ідентифікувати спірну земельну ділянку площею 0,0564 га. кадастровий номер № 51237820000:02:004:4330 за адресою: АДРЕСА_2 , як таку, що відноситься до земель Міністерства оборони України, зокрема до території оздоровчого комплексу «Ювілейний». 
Серед наданих позивачем документів інформація про артезіанські свердловини міститься у передавальному акті 2009 року відповідно до якого на баланс  концерну «Військторгсервіс» передано основні фонди, оборотні активи, власний капітал та зобов`язання державного підприємства Міністерства оборони України  «Управління торгівлі Південного оперативного командування»,  у технічному паспорті на будівлі та споруди бази відпочинку «Ювілейна» складеного інженером з інвентаризації нерухомого майна станом на 16.07.2015 року та акті польового обстеження земельної ділянки від 14.11.2017 року, складеного начальником проектної групи КЕВ міста Одеси ОСОБА_6 , заступником головного бухгалтера філії «Одеського управління військової торгівлі концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_7 та інженером по організації, експлуатації, ремонту нерухомого майна філії «Одеського управління військової торгівлі концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_8 .
Проте зазначені передавальний акт 2009 року,   технічний паспорт на будівлі та споруди бази відпочинку «Ювілейна» станом на 16.07.2015 року та акт польового обстеження земельної ділянки від 14.11.2017 року, не є достатніми доказами, які достовірно підтверджують приналежність спірної земельної ділянки до земель Міністерства оборони України на час прийняття Молодіжненською сільрадою рішення від 27.12.2013 року № 1309-VІ в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0564 га за адресою АДРЕСА_2 .
Тому висновок районного суду з наведеними обґрунтуваннями про відсутність у справі документів, які б надали можливість достовірно встановити приналежність спірної земельної ділянки до території оздоровчого комплексу «Ювілейний», який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 є вірним. 
Доводи апеляційної скарги про належність спірної земельної ділянки до земель Міноборони України належними і достатніми доказами не підтверджені, висновків суду в цій часині не спростовують і зведені лише до самої незгоди апелянта з висновком районного суду.
Крім того, відмовляючи у вимозі про визнання незаконним та скасування рішення Молодіжненської сільради від 27.12.2013 року № 1309-VІ в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0564 га за адресою АДРЕСА_2 , суд першої інстанції вказав, що вищевказане рішення Молодіжненської сільської ради є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання, пославшись на постанову Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року у справі № 21-405а14.
Проте, у розумінні висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/10947/17 суди під час вирішення спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі  № 916/1979/13  від 19.06.2018 року рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору законності, а вимоги про визнання рішення незаконним – розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства. Така позиція висловлювалася Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17. Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відійти від правової позиції щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеної у раніше ухваленій постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року у справі № 21-405а14.
Враховуючи наведене, дане обґрунтування районного суду підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення.
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовуючи відмову у позові вважав, що позовну давність, про яку заявлено стороною у справі – пропущено, оскільки позовну заяву про визнання незаконним та скасуванні рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району від 27.12.2013 року №1309-VI, скасування свідоцтва про право власності від 14.02.2014 року, про визнання недійсним договору дарування від 25.07.2014 року заступником військового прокурора було подано 08.08.2018 року.
Колегія суддів звертає увагу, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є у розумінні ч. 4 ст. 267 ЦК України самостійною підставою для відмови у позові.
Позовна давність може бути засостосована лише до обгрунтованих вимог. У разі якщо позов безпідставний або недоведений, то в такому разі суд повинен відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю або недоведеністю вимог по суті.
Набувши висновку про недоведеність належними і достатніми доказами приналежності земельної ділянки до земель Міністерства оборони України, у суду не було підстав для одночасного застосування позовної давності, як підстави для відмови у позові.
Тому дане обґрунтування підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення суду.
В іншій частині обгрунтування судом рішення про відмову у позові з посиланням на ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо непропорційного втручання у право мирного володіння фізичною особою її майном та порушення справедливої рівноваги між інтересами суспільства і конкретної особи відповідає встановленим у справі обставинам.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанці зміні в мотивувальній частині з викладенням її з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону - задовольнити частково.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 серпня 2019 року в мотивувальній частині – змінити та викласти її з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 08.11.2022 року.

Головуючий                          О.М. Таварткіладзе 

Судді:                         А.П. Заїкін

                                                                                С.О. Погорєлова