ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 952/963/21  Номер провадження 22-ц/814/1590/22	Головуючий у 1-й інстанції Яценко  Є.І.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В., 
за участю секретаря: Боштенка В. Ю.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції за допомогою он-лайн сервісу відеозв?язку EasyCon цивільну справу за апеляційною скаргою Зачепилівської селищної ради Харківської області
на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 11 лютого 2022 року у складі судді Яценко Є. І.
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Зачепилівської селищної ради Харківської області про зобов`язання виділити в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай),
в с т а н о в и в:
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до Зачепилівської селищної ради Харківської області про зобов`язання виділити в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай).
Позов мотивовано тим, що на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 892788, виданого Зачепилівською РДА Харківської області 10.06.2003, їй належить право на земельну частку (пай), розміром 10,1 в умовних кадастрових гектарах, у землі, яка перебувала у колективній власності колишнього реформованого КСП «Нагірне».
26 лютого 2021 року вона звернулася до відповідача із заявою про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проте 09.06.2021 отримала від Зачепилівської селищної ради Харківської області відповідь про те, що у виділенні земельної ділянки їй відмовлено у зв`язку з тим, що у колишньому реформованому КСП «Нагірне» відсутні вільні земельні ділянки.
Вважає, таку відмову незаконною та такою, що порушує її законне право.
Посилаючись на викладене, просила суд зобов`язати Зачепилівську селищну раду Красноградського (Зачепилівського) району Харківської області виділити їй із земель резервного фонду комунальної власності на території селищної ради в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 892788, виданого Зачепилівською РДА Харківської області 10.06.2003, розміром 10,1 га в умовних кадастрових гектарах.
Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 11 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Зобов`язано Зачепилівську селищну раду Харківської області виділити ОСОБА_1 із земель резервного фонду комунальної власності на території селищної ради в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 892788, виданого Зачепилівською РДА Харківської області 10.06.2003, розміром 10,1 га в умовних кадастрових гектарах.
Судові витрати залишено по фактично понесеним.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач має право на реалізацію свого права вимоги щодо відведення їй земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства шляхом виділення земельної ділянки із земель резервного фонду комунальної власності.
Не погодившись з вказаним рішенням, представник Зачепилівської селищної ради Харківської області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що в матеріалах справи та у Зачепилівської селищної ради відсутнє клопотання ОСОБА_1 від 26.02.2022 про виділення їй земельної ділянки, обов`язковість звернення з яким передбачено статтею 118 Земельного Кодексу України. 
На думку апелянта недодержання законодавчих вимог щодо змісту клопотання є самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Більше того, відсутність звернення з таким клопотанням або із іншою аналогічною заявою до відповідного органу свідчить про відсутність юридичного факту, тому не породжує жодних юридичних наслідків, зокрема, виникнення майнових прав у позивача.
Вказує, що у зв`язку з тим, що до Зачепилівської селищної ради не надходило заяви від позивача про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, Зачепилівська селищна рада на своїй сесії не розглядала питання щодо виділення ОСОБА_1 земельної ділянки колишнього КСП «Нагірне» та не приймала жодного рішення з цього приводу.
Зазначає, що лист секретаріату Зачепилівської селищної ради від 09.06.2022, який взятий судом до уваги, має виключно помилково-інформаційний характер та не породжує жодних юридичних наслідків, не є нормативно-правовим чи індивідуально-правовим актом, а тому його не можна прирівнювати до відмови Зачепилівської селищної ради у наданні земельної ділянки, яка приймається у формі рішення органу місцевого самоврядування.
Вказане свідчить про відсутність порушеного права ОСОБА_1 , порушення процедури отримання земельної частки (паю) та, як наслідок, передчасність звернення позивача до суду з даним позовом.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено територіальну підсудність судових справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частинами першою, другою, четвертою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
По справі встановлено, що на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 892788, виданого Зачепилівською РДА Харківської області 10.06.2003, свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВМ № 047059 ОСОБА_1 належить право на земельну частку (пай), розміром 10,1 в умовних кадастрових гектарах, у землях, які перебували в колективній власності колишнього реформованого КСП «Нагірне». 
26 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Листом Зачепилівської селищної ради Харківської області від 09.06.2021 за вих. № 1142/02.01-25 ОСОБА_1 було надано відповідь про те, що її заява за № 346 від 26.02.2021 була розглянута на профільній комісії, яка дійшла висновку відмовити у виділенні земельної ділянки у зв`язку з тим, що у колишньому реформованому КСП «Нагірне» відсутні вільні земельні ділянки.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_1 посилалася на незаконність такої відмови та порушення її законного права на земельну частку (пай).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 отримала у спадок право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Нагірне», органом місцевого самоврядування звернення ОСОБА_1 щодо виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) залишено без задоволення, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність порушеного права позивача на відведення їй земельної ділянки в натурі із земель резервного фонду комунальної власності, яке підлягає судовому захисту. 
Частиною першою статті 3 ЗК України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначаються Законом України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон № 899-IV).
Зазначений закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земельних ділянок за сертифікатами на право на земельну частку (пай). 
Згідно абзаців другого, третього частини першої статті 1, частини першої, абзацу першого частини другої статті 2 цього Закону право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину.
Згідно зі статтею 3 Закону № 899-IV підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
Відповідно до статті 5 цього Закону сільська рада та районна державна адміністрація в межах їхніх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядає заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймає рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняє списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняє місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); надає землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядає та погоджує проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовує проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом; оформляє матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Сільські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.
Згідно пункту ґ частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). 
Відповідно до пункту 8 розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. 
Частиною п`ятою статті 25 ЗК України визначено, що особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).
Частинами десятою-одинадцятою статті 25 ЗК України встановлено, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.
Законом України від 10.07.2018 № 2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який набрав чинності 01.01.2019, було внесено зміни, зокрема до статті 5 Закону № 899-IV, за змістом якої повноваження щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) були надані лише сільським, селищним, міським радам. 
З аналізу вказаних норм випливає, що кожна особа, яка має право на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, має гарантоване право одержати свою земельну частку (пай) в натурі (на місцевості) і у разі відсутності такої землі - із резервного фонду земель комунальної власності сільських, селищних, міських рад.
Встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до вимог закону і в межах сформульованого нею бажання отримати земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), звернулася до органу місцевого самоврядування з проханням виділити земельну частку (пай) в натурі (на місцевості) на підставі сертифікату на земельну частку (пай) та мала законні підстави очікувати на реалізацію наявного у неї права, натомість уповноваженою особою Зачепилівської селищної ради у наданні земельної ділянки позивачу було відмовлено.
Доводи апеляційної скарги відповідача, що клопотання про виділ земельної ділянки ОСОБА_1 не подавала та на сесії селищної ради таке питання не вирішувалось, тобто рішення органу місцевого самоврядування про відмову у наданні земельної ділянки відсутнє взагалі, є безпідставними та не беруться колегією суддів до уваги, оскільки відмова у вирішенні спірного питання, яке розглядалось на засіданні профільної комісії селищної ради, мотивована не відсутністю належного звернення позивача, а тим, що у даному підприємстві відсутні вільні земельні ділянки, тому звернення позивача до суду за захистом своїх прав є законним.
Частиною першою статті 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до положення частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Аналіз цього положення у взаємозв`язку з положеннями частин першої статті 55 Конституції України дає підстави дійти висновку, що судам підвідомчі будь-які звернення фізичної особи щодо захисту своїх прав і свобод. Тому суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушено чи порушуються, або створено чи створюються перешкоди для їх реалізації, або має місце інше ущемлення прав і свобод.
Згідно статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).  
Встановивши, що позивач має гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості), суд першої інстанції правомірно зобов`язав Зачепилівську селищну раду Харківської області виділити ОСОБА_1 належну їй земельну ділянку із земель резервного фонду комунальної власності, що не суперечить вказаним нормам матеріального і процесуального права та доводами апеляційної скарги не спростовується.
За таких обставин колегія суддів апеляційного суду залишає апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів виходить з того, що ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20 липня 2022 року за клопотанням Зачепилівської селищної ради Харківської області відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскарженого рішення суду першої інстанції без змін, то відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з урахуванням ставок, що діяли на момент подання позову, із Зачепилівської селищної ради Харківської області підлягає стягненню в дохід держави 1 362 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Зачепилівської селищної ради Харківської області - залишити без задоволення.
Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 11 лютого 2022 року - залишити без змін.
Стягнути із Зачепилівської селищної ради Харківської області в дохід держави 1362 грн судового збору за подання апеляційної скарги, сплату якого було відстрочено ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20 липня 2022 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                С. Б. Бутенко

Судді                                                                                О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна