ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
3 жовтня 2022 року
м. Київ
 
справа № 742/1573/19
провадження № 61-6354св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А.,
 
учасники справи:
позивач -  Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут», 
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
 
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 13 березня 2020 року, прийняту колегією у складі суддів: Шитченко Н. В., Бобрової І. О., Висоцької Н. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (далі - ТОВ «Чернігівгаз Збут») звернулося з позовом до ОСОБА_1 ,                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу.
В обґрунтування позову ТОВ «Чернігівгаз Збут» зазначило, що відповідачі є споживачами послуг з постачання природного газу в газифікованому житловому будинку приєднаному до газороздільчих мереж за адресою АДРЕСА_1 , які надаються позивачем за відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 . 
Відповідачі проживають у вищезазначеному будинку та користувалися послугами з постачання природного газу через приєднану мережу ТОВ «Чернігівгаз Збут», що підтверджується частковими оплатами споживачем рахунку постачальника, фактичним споживанням газу та відсутністю вимоги до постачальника вимоги про припинення їм постачання газу. Отже, між сторонами склалися договірні правовідносини щодо постачання природного газу згідно з вимогами чинного законодавства. 
Відповідачі зобов`язання з оплати за постачання природного газу своєчасно не виконують, товариство повідомляло їх щодо заборгованості за спожитий природний газ, проте дій щодо повного погашення заборгованості вони не вчинили.
З врахуванням наведеного ТОВ «Чернігівгаз Збут» просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги з постачання природного газу за період з 1 жовтня 2015 року до 21 червня 2016 року в розмірі 14 607,35 грн; втрати від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в розмірі 5 199,42 грн та 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 1 363,09 грн.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 вересня 2019 року провадження в частині стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за послуги з постачання природного газу закрито у зв`язку зі смертю відповідача.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 вересня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення місцевого суду мотивовано тим, відповідачі ОСОБА_3 та                     ОСОБА_4 фактично не проживали на АДРЕСА_1 протягом періоду часу виникнення заборгованості за послуги з постачання природного газу, позивачем не було надано доказів на підтвердження отримання та користування вказаними особами наданими послугами з газопостачання, а розрахунок нарахувань та оплати за особовим рахунком № НОМЕР_1 проведений на всіх п`ятьох відповідачів.  
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 13 березня 2020 року рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 вересня 2019 року в частині вирішених вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 визнано нечинним.
Прийнято відмову ТОВ «Чернігівгаз Збут» від позовних вимог в частині стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Провадження у справі в частині стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «Чернігівгаз Збут» заборгованості за послуги з постачання природного газу закрито.
Роз`яснено позивачу, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Апеляційну скаргу ТОВ «Чернігівгаз Збут» задоволено.
Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 вересня 2019 року в частині вирішених вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 скасовано.
Позов ТОВ «Чернігівгаз Збут» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу задоволено.
Стягнено з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Чернігівгаз Збут»                               14 607,35 грн - заборгованості за послуги з постачання природного газу за період               з 1 жовтня 2015 року до 21 червня 2016 року, 5 199,42 грн - втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, 1 363,09 грн - 3 % річних від простроченої суми в солідарному порядку та по 2 401,25 грн судового збору з кожного.
Приймаючи відмову ТОВ «Чернігівгаз Збут» від позовних вимог в частині стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу з                         ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та закриваючи провадження у справі в цій частині, апеляційний суд виходив з того, що матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_3 є спадкоємцем померлого ОСОБА_5 . У випадку доведеності тверджень ОСОБА_1 щодо такого спадкування, відповідач не позбавлений можливості звернутись до ОСОБА_3 , як спадкоємця, про стягнення відповідного боргу з газопостачання, що виник у ОСОБА_5 , у разі його доведення, проте вказані правовідносини регулюються іншими нормами і не охоплюються заявленими ТОВ «Чернігівгаз Збут» вимогами про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішених вимог до                     ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та приймаючи в цій частині нову постанову про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді першої інстанції повністю визнали позовні вимоги. В апеляційному суді ОСОБА_1 не заперечував неповну оплату спожитих послуг з газопостачання та їх отримання.
Також обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та                       3% річних, оскільки відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Колегія суддів погоджується з наведеним у позовній заяві розрахунком 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають відшкодуванню ТОВ «Чернігівгаз Збут» разом зі сплатою суми основного боргу.
Підстави для застосування до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України щодо спливу загальної позовної давності відсутні, оскільки судовий наказ було скасовано 20 грудня 2018 року, тому строк для пред`явлення цього позову спливає 20 грудня 2021 року. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
30 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить долучити як доказ до матеріалів справи рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 травня 2018 року у справі № 742/2118/17 за позовом ОСОБА_3 до  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Територіальна громада в місті Прилуки в особі Прилуцької міської ради, про виділ частки будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , та дослідити у судовому засіданні.
Скасувати постанову Чернігівського апеляційного суду від 13 березня 2020 року в частині прийняття відмови ТОВ «Чернігівгаз Збут» від позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 1 липня 2015 року до 21 червня 2016 року за послуги з постачання природного газу з ОСОБА_3 та закриття провадження у справі щодо нього і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог                                                  до ОСОБА_3 .
У іншій частині постанову апеляційного суду не оскаржує.
Підставою касаційного оскарження постанови Чернігівського апеляційного суду від 13 березня 2020 року ОСОБА_1 вказує, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 травня 2018 року у справі                          № 742/2118/17 позов ОСОБА_3 до  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Територіальна громада в місті Прилуки в особі Прилуцької міської ради, про виділ частки будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 задоволено у повному обсязі.
Звертаючись із вказаним позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що він є власником 1/2 частки житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, який розташований на АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 квітня   2014 року, а період виникнення заборгованості становить з 1 липня 2015 року до 21 червня 2016 року за послуги з постачання природного газу перед                              ТОВ «Чернігівгаз Збут» у сумі 20 024,43 грн.
Іншим співвласником 1/2 частини зазначеного будинку є він як спадкоємець за заповітом ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вирішуючи справу, апеляційний суд стягнув заборгованість у повному обсязі з нього та ОСОБА_2 , не віднявши при цьому заборгованість за послуги газопостачання, яка повинна бути стягнена з ОСОБА_3 як власника іншої                                1/2 частки зазначеного житлового будинку.
 
Позиція інших учасників справи
У червні 2020 року ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу,  в якому, посилаючись на відповідність висновків суду апеляційної інстанції нормам матеріального та процесуального права, просив залишити касаційну скаргу без задоволення.
У червні 2020 року ТОВ «Чернігівгаз Збут» подало відзив на касаційну скаргу,  в якому, посилаючись на відповідність висновків суду апеляційної інстанції нормам матеріального та процесуального права, просило залишити касаційну скаргу без задоволення.
 
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
Підставою касаційного оскарження постанови Чернігівського апеляційного суду від 13 березня 2020 рокузаявник вказує неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зазначаючи, щовизнаючи нечинним судове рішення суду першої інстанції і закриваючи провадження у справі у відповідній частині, апеляційний суд неправильно застосував статті 356, 358, 360, 1216, 1226 ЦК України та порушив                                       статті 254, 263 ЦПК України. 
 
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи 
2 березня 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та                            ОСОБА_5 були зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .
2 жовтня 2013 року на підставі заяви ОСОБА_1 між ПАТ з газопостачання та газифікації «Чернігівгаз» та заявником був укладений типовий договір № 8287 про надання населенню послуг з газопостачання, згідно з пунктом 1 якого виконавець зобов`язується безперервно надавати споживачеві, членом його сім`ї та іншим особам, зареєстрованим у квартирі, приватному будинку, послуги з постачання природного або скрапленого газу від групових резервуарних установок для побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення житлових приміщень, з гарантованим рівнем надійності, безпеки, якості та величиною тиску, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами (цінами) у строки і на умовах, передбачених цим договором.
ТОВ «Чернігівгаз Збут» є юридичною особою, державна реєстрація якої проведена 31 грудня 2014 року, основним видом економічної діяльності є торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 1644 від 28 травня 2015 року                                             ТОВ «Чернігівгаз Збут» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану), вугільних родовищ за регульованим тарифом на території міста Чернігова та Чернігівської області з 1 липня 2015 року.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку (на підставі даних про обсяги споживання, наданих ПАТ «Чернігівгаз») та оплат за особовим рахунком                                  № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 у споживачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заборгованість за послуги з постачання природного газу за період з 1 жовтня                2015 року до 21 червня 2016 року становить 14 607,35 грн.
Згідно з відомостями за 2015 рік, що складались контролерами ПАТ «Чернігівгаз», нарахування позивачем заборгованості здійснювалось за контрольними показниками газового лічильника; розрахунок нарахувань за 2016 рік здійснювався на підставі даних про обсяги споживання за особовим рахунком                       № НОМЕР_1 за вищевказаною адресою на підставі даних про обсяги споживання за попередній (2015) рік.
У зв`язку з наявним боргом, 21 червня 2016 року за адресою АДРЕСА_1 на підставі доручення № 6 ТОВ «Чернігівгаз Збут» було здійснено відключення від системи газопостачання шляхом опломбування пломбою на вводі до будинку, про що відповідною особою постачальника складено акт на вимикання газу.
Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області 16 листопада 2018 року за заявою  ТОВ «Чернігівгаз Збут» видано судовий наказ про стягнення                                з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з постачання природного газу, витрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та 3% річних у загальному розмірі 20 024,43 грн.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 грудня 2018 року скасовано судовий наказ Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 листопада 2018 року № 742/3737/18.
Апеляційним судом також встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 9 січня 2019 року є власником садиби за адресою АДРЕСА_2 , тобто домоволодіння відмінного, від того, що вказано споживачем послуг з газопостачання за матеріалами справи ( АДРЕСА_2 ). 
Право власності за ОСОБА_3 зареєстровано 13 грудня 2018 року, тобто не охоплює період, у який виник борг з оплати за спожиті послуги.
Згідно з довідкою Прилуцької міської ради від 2 березня 2017 року                                                № 024/7-09№ 1317 право власності на домоволодіння зареєстровано не було, уповноваженим (не власником) був вказаний ОСОБА_1 ; разом з ним було зареєстровано ще 4 особи, в тому числі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Судом також встановлено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_4 лише зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ; до березня 2015 року відбував покарання в Шосткинській виправній колонії № 66 Сумської області, після звільнення проживав без реєстрації за адресою АДРЕСА_3 .
У матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 є спадкоємцем померлого ОСОБА_5 . 
 
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши додержання судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та відзиви на неї, суд дійшов таких висновків.
До основних засад (принципів) цивільного судочинства належать, зокрема, диспозитивність, змагальність сторін та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (стаття 2 ЦПК України).
При цьому принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, зокрема, право учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України). 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.
В суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі (стаття 373 ЦПК України).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
У березні 2020 року ТОВ «Чернігівгаз Збут» під час розгляду справи апеляційним судом подало заяву про відмову від позову в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за період з 1 жовтня 2015 року до 21 червня                 2016 року. Вказана заява містить застереження про обізнаність із наслідками закриття провадження у справі, передбаченими частиною другою статті 256 ЦПК України.
Подання заяви про відмову від позову є реалізацією ТОВ «Чернігівгаз Збут», на власний розсуд, своїх прав позивача, передбачених ЦПК України.
Встановивши, що підстави для неприйняття відмови ТОВ «Чернігівгаз Збут» від позову відсутні, а подана ним заява відповідає вимогам статті 206 ЦПК України, апеляційний суд, відповідно до положень статті 373 ЦПК України, прийняв постанову від 13 березня 2020 року, зокрема, про визнання нечинним рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованості за послуги з постачання природного газу та закрив провадження у справі в означеній частині.
Враховуючи викладене, постанова Чернігівського апеляційного суду                                         від 13 березня 2020 року щодо визнання нечинним рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 вересня 2019 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прийняття відмови ТОВ «Чернігівгаз Збут» від позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу з вказаних осіб та закриття провадження в означеній частині прийнята з додержанням норм процесуального права. 
Колегія суддів відхиляє доводи заявника про те, що, визнаючи нечинним судове рішення суду першої інстанції і закриваючи провадження у справі у відповідній частині, апеляційний суд неправильно застосував статті 356, 358, 360, 1216,                   1226 ЦК України та порушив статті 254, 263 ЦПК України, оскільки подання заяви про відмову від позову є реалізацією ТОВ «Чернігівгаз Збут», на власний розсуд, своїх прав позивача, передбачених ЦПК України.
З огляду на наведене, Верховний Суд не вбачає порушень судом апеляційної інстанції права заявника на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, гарантованого статтею 13 Конвенції. 
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині, оскільки суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення  з додержанням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови Чернігівського апеляційного суду від 13 березня                   2020 року в частині закриття провадження у справі без змін.
Касаційний суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання                  ОСОБА_1 , викладеного у касаційній скарзі, про долучення нових доказів, оскільки такі докази не були предметом розгляду в судах попередніх інстанцій. Прийняття та оцінка нових доказів не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
      Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Постанова Чернігівського апеляційного суду від 13 березня 2020 року в частині задоволених позовних вимог ТОВ «Чернігівгаз Збут» до ОСОБА_1 ,                         ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу в касаційному порядку не оскаржується, тому не переглядається Верховним Судом.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про долучення доказів.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Чернігівського апеляційного суду від 13 березня 2020 року в частині закриття провадження у справі про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» заборгованості за послуги з постачання природного газу залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            С. О. Карпенко
 
В. М. Ігнатенко 
 
В. А. Стрільчук