ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 р. 	Справа № 440/13674/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Подобайло З.Г. ,

          розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2022, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, м. Полтава, повний текст складено 14.01.22  по справі № 440/13674/21
за позовом      ОСОБА_1  
до     Головного управління ДПС у Полтавській області                       
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
           ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому прохав суд першої інстанції визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення № 0001553-2406-1603 від 18.02.2021 про сплату податку на нерухоме майно в сумі 10235,20 грн.
          В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню. 
          Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
          Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2022 року позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено повністю.
          Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області №0001553-2406-1603 від 18.02.2021 про сплату податку на нерухоме майно в сумі 10235,20 грн.
          Головне управління ДПС у Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій прохало суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу задовольнити, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2022 по справі №440/13674/21 скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
          В обґрунтування вимог скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, ст.266 ПК України. Вважає, оскаржуване рішення контролюючого органу правомірним. Зазначає, що положеннями пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. З аналізу наведеної правової норми вбачається висновок, що її застосування передбачає певних умов: - такі споруди належать сільськогосподарському товаровиробнику (юридичний або фізичній особі); - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; - такі споруди не здаються їх власниками в оренду лізинг, позичку.  Посилається, що у разі відсутності наведеної сукупності умов споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Разом з тим, визначення належності об`єкта нежитлової нерухомості (будівлі, приміщення) до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності з врахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості згідно з Класифікатором, ведення якого здійснює Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві Міністерства розвитку громад та територій України.  Окрім того, посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ст.72, 90, 242 КАС України 
          Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, прохав залишити скаргу без задоволення, а судове рішення від 14.01.2022 року у справі №440/13674/21 без змін. 
          Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) , суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
          З урахуванням наведеної вище норми КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у порядку письмового провадження. 
          Учасникам по даній справі було направлено та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2022 року про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження,            у т.ч. позивачу копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа та повідомленням про вручення поштового відправлення.
          Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
          Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги оскаржуване рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.   
          Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що нотаріально посвідченим договором про поділ майна від 17.05.2016 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розподілили майно, яке є об`єктом спільної часткової власності, що складається з будівлі теплої стоянки і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), що в цілому складається з: будівлі теплої стоянки та прибудови літ.А, загальною площею: 1805,8 кв.м. Об`єкт нерухомості зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером: 719432753220.   
          Пунктам 3 та 4 такого договору встановлено, що відповідно до Висновків № 15, 16, 17 від 04 травня 2016 року, викладеного спеціалістом - ФО-П ОСОБА_4 , майно, що є предметом цього договору, може бути поділене таким чином: - ОСОБА_3 - нежитлове приміщення з прибудовою № 2, загальною площею 602,0 кв.м., що складає 1/3 (одну третю) частку, - ОСОБА_1 - нежитлове приміщення № 1, загальною площею 601,9 кв.м, що складає 1/3 (одну третю) частку, - ОСОБА_2 - нежитлове приміщення № 3, загальною площею 601,9 кв.м., що складає 1/3 (одну третю) частку.  
          У зв`язку з укладенням цього договору припиняється право спільної часткової власності на майно, що є предметом цього договору, та у власність ОСОБА_3 переходить: нежитлове приміщення з прибудовою 2, загальною площею 602,0 кв.м; у власність ОСОБА_1 переходить: нежитлове приміщення № 1, загальною площею 601,9 кв.м; у власність ОСОБА_2 переходить: нежитлове приміщення № 3, загальною площею 601,9 кв.м.
          Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №267755225 від 27 липня 2021 року ОСОБА_1 на праві приватної власності володіє об`єктом нерухомого майна (реєстраційний номер майна 923430053220), а саме: Типу: нежитлова будівля, №1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 601,9 кв.м. 
          На підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України відповідачем було визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у зв`язку з чим винесено податкове повідомлення-рішення № 0001553-2406-1603 від 18.02.2021 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 10235,20 грн.  
          Не погоджуючись з таким податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку, за результатами якого рішенням ДПС України від 30.09.2021                     №8561/Б990006010409 податкове повідомлення - рішення №0001553-2406-1603 від 18.02.2021 залишено без змін, а скаргу - без задоволення. 
          Позивач, вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню  повністю податкове повідомлення - рішення №0001553-2406-1603 від 18.02.2021 про сплату податку на нерухоме майно в сумі 10235,20 грн., звернувся за захистом своїх прав до суду першої інстанції. 
          Приймаючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що нежитлова будівля, № 1 загальною площею 601,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника, а відтак нерухомість за цією адресою не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Відповідно суд першої інстанції виходив з наявності підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
          Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
У частині другій статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенції контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі по тексту - ПК України). 
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.
За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).
Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно із статтею 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.
За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України).
          Підпунктом 266.7.1. пункту 266.7 статті 266 ПК України встановлено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку, зокрема за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку.
          Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Як вбачається з матеріалів даної справи, ОСОБА_1 було визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2019 рік у сумі 5023,45 грн. та за 2020 рік у сумі 5211,75 грн.  стосовно об`єкта нерухомості: нежитлової будівлі загальною площею 601,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 48-49).
Згідно довідки Виконавчого комітету Козельщинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області від 24.06.2021 року № 194/02-26  будівля теплої стоянки, яка належить позивачу та знаходиться на території Пашківського старостинського округу в с. Пашківка вул. Котляревського, 7-А використовується як ангар для зберігання навісного і причіпного сільськогосподарського обладнання - будівля має сільськогосподарське призначення (а.с. 19). 
Крім того, відповідно до довідки Виконавчого комітету Козельщинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області від 24.06.2021 року № 195/02-26 позивач на території Пашківського старостинського округу має земельну ділянку (пай) площею 7,15 га, який знаходиться в самостійному обробітку (а.с. 20).
Так, згідно визначення підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
При цьому, застереження в підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України щодо цілей глави 1 розділу ХIV Податкового кодексу України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін "сільськогосподарський товаровиробник" має інше змістовне навантаження.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній  у постанові від 01.10.2019 року у справі № 0340/1905/18.
Поряд з цим на користь висновку, що нормою підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено податкова пільга, в тому числі і для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII, підпункт “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України  викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній  у постанові від 24.04.2020 року у справі  №540/2206/19. 
Тобто, законодавець уточнив з 01 січня 2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи. А відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію Наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507, клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (1271) включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів.
          Відтак, перелік будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, визначений наведеною нормою, не є вичерпним та містить лише одне виключення.
          Колегія суддів звертає увагу, що встановлена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Визначення "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18 січня 2001 року N 2238-ІІІ, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
З огляду на наведені вище висновки, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що нежитлова будівля (нежитлове приміщення) №1 загальною площею 601,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Полтавська область, Козельщанський район, с. Пашківка, вул. Котляревського, буд. 7-а фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника, а відтак, нерухомість за цією адресою не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України. 
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній  у зазначеній вже вище справі №540/2206/19, а також  у постанові Верховного Суду 04.12.20218 року у справі № 649/593/16-а. 
          Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги щодо порушенням судом першої інстанції  норм матеріального права, ст.266 ПК України, мотивуючи це тим, що з аналізу норми підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України вбачається, що її застосування передбачає певних умов: - такі споруди належать сільськогосподарському товаровиробнику (юридичний або фізичній особі); - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; - такі споруди не здаються їх власниками в оренду лізинг, позичку, і у разі відсутності наведеної сукупності умов споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, колегія суддів зазначає, що наведені доводи скарги є необґрунтованими та такими, що суперечать вже наведеним вище висновкам, зазначаючи при цьому, що з матеріалів даної справи вбачається, що діяльність позивача пов`язана з використанням нежитлової будівлі (нежитлового приміщення) №1 загальною площею 601,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Полтавська область, Козельщанський район, с. Пашківка, вул. Котляревського, буд. 7-а, яка має сільськогосподарське призначення,  як ангару для зберігання навісного і причіпного сільськогосподарського обладнання, вказана будівля (нежитлове приміщення) належить позивачу  на праві власності та використовується у процесі виробництва сільськогосподарської продукції і докази того, що вказана будівля (нежитлове приміщення) здається в оренду, лізинг, позичку відсутні. 
          Стосовно посилання в апеляційній скарзі на те, що визначення належності об`єкта нежитлової нерухомості (будівлі, приміщення) до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності з врахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості згідно з Класифікатором, ведення якого здійснює Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві Міністерства розвитку громад та територій України, то колегія суддів вважає наведені посилання такими, що не спростовують висновків суду у даній справі,  з огляду на вже наведене вище. 
          Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ст.72, 90, 242 КАС України, то колегія суддів відхиляє ці доводи, як такі, що не знайшли свого підтвердження за наслідками апеляційного перегляду даної справи. 
          Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було обґрунтовано та правомірно задоволено вимоги позивача, шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області №0001553-2406-1603 від 18.02.2021 про сплату податку на нерухоме майно в сумі 10235,20 грн.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
          Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
          Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
          З урахуванням наведеної вище норми, відповідачем у справі, як суб`єктом владних повноважень, не було доказано правомірність свого рішення, що є предметом оскарження у даній справі. 
          Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
         Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
         У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
         Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
         Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Правові підстави для розподілу судових витрат у даній справі відсутні.
Враховуючи те, що дана справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
          Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року введений воєнний стан на території України.
З урахуванням запровадженого на території України воєнного стану та активними бойовими діями на території Харківської області, текст вказаної постанови виготовлено 05.12.2022 року. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2022 по справі                  №440/13674/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    З.Г. Подобайло