Справа № 127/14694/22
Провадження № 22-ц/801/2136/2022
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року	Справа № 127/14694/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Медвецького С.К., Копаничук С. Г.,
з участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 ,
відповідач: Акціонерне товариство «Ідея Банк» в особі Вінницького відділення №2 АТ «Ідея Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником – адвокатом Якименком Олексієм Олексійовичем на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2022 року, ухвалене у складі судді Короля О.П., в залі суду,

встановив:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» в особі Вінницького відділення №2 АТ «Ідея Банк» про захист прав споживача шляхом стягнення грошових коштів.
Позовна заява обґрунтована тим, що починаючи з 2014 року, як вкладник грошових коштів, ОСОБА_1 мала постійні відносини з АТ «Ідея банк». В черговий раз 31.07.2017 у Вінницькому відділенні №2 між нею та АТ «Ідея Банк» було укладено договір банківського вкладу фізичної особи «Безпечний» N90.00.455832, згідно з яким позивач як вкладник передала банку як вклад кошти в сумі 121 840,00 грн на строк 15 місяців до 31.10.2018, а банк зобов`язався повернути вкладнику суму вкладу та виплатити нараховані проценти 14,25 % річних – протягом перших 3 місяців – до 31.10.2017; 10,0% річних – протягом решти 12-ти місяців. Пунктом 1.4 договору передбачено умови продовження строку договору «Сторони досягнули згоди, що після закінчення строку, вказаного у п. 1.1.1., подальший строк вкладу встановлюється рівним строку вказаному в п. 1.1 та протягом його дії застосовуються процентні ставки по вкладу, які діють у банку для вкладів такого ж строку та виду (далі - Актуальні ставки). Продовження строку вкладу на умовах даного пункту договору застосовується після закінчення кожного чергового строку, рівного вказаному в п 1.1.1 до трьох разів підряд та здійснюється без укладення додаткових угод до договору. Кожне продовження строку вкладу відбувається із застосуванням актуальних ставок». Тобто дія договору після 31.10.2018 продовжувалася три рази підряд, кожного разу на строк, рівний вказаному в п 1.1.1. (3 місяці), тобто до 31.01.2019, до 30.04.2019, до 31 липня 2019 року. Згідно з п. 2.2 договору нараховані проценти по вкладу не збільшують суми вкладу та можуть бути отримані вкладником в день закінчення строку, рівного вказаному в п. 11.1., а у випадку продовження строку вкладу, відповідно до п. 1.4. договору, в день закінчення кожного повного строку, рівного вказаному в п. 1.1.1. договору.
Станом на 31.07.2019 банк мав повернути суму вкладу 121 840,00 грн та проценти в розмірі 25 525, 41 грн, а саме: до 31.10.2018 - 16 512,60 грн (згідно з графіком нарахування відсотків до договору); до 31.01.2019 – 3 004,27 грн (виходячи із 10,0% річних); до 30.04.2019 – 3 004,27 грн (виходячи із 10,0% річних); до 31.07.2019 – 3 004,27 грн (виходячи із 10,0% річних).
Проте, банк відмовився повертати вклад та проценти, посилаючись на те, що суму вкладу разом з нарахованими відсотками позивачу було повернуто раніше.
15.09.2020 АТ «Ідея Банк» листом №13.1.1/143072 повідомив наступне: «31.07.2017 ОСОБА_1 було внесено кошти у сумі 121 840,00 грн на рахунок № НОМЕР_1 у АТ «Ідея Банк» (далі - банк) згідно з договором №90.00.455832 від 31.07.2017.
06.11.2017 банком було достроково повернуто суму вкладу разом з нарахованими відсотками у розмірі 121 850,24 гривень, що підтверджується відповідною випискою.
Також, позивачу були представлені заяви від її імені на видачу готівки №674042 від 29.11.2017 – на 40 000,00 грн; №1152624 від 07.12.2017 – на 50 000 грн; №45689 від 29.12.2017 – на 34 800,00 грн, проте проставлені підписи їй не належать і вказаних коштів вона не отримувала. З цього приводу було відкрито кримінальне провадження та пред`явлене звинувачення працівнику банку у підробці документів та привласненні грошових коштів. Згідно з висновком експертів №503/504/21-21 від 02.02.2021 за результатами проведення судової технічної та почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №12019020010001259 встановлено, що:
- підпис після друкованого тексту «Підпис отримувача» у заяві на видачу готівки №1152624 від 07.12.2017 – виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою;
- підпис після друкованого тексту «Підпис отримувача» у заяві на видачу готівки №674042 від 29.11.2017 – виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою;
- підпис після друкованого тексту «Підпис отримувача» у заяві на видачу готівки №4568999 від 29.12.2017 – виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Однак, станом на момент подання позовної заяви відповідачем не було повернуто (виплачено) позивачу суму банківського вкладу та нарахованих за ним відсотків, у зв`язку з чим було порушено зобов`язання за договором. 
На підставі наведеного, позивач звернувшись в суд з даним позовом, просила стягнути з відповідача на її користь банківський вклад у розмірі 121 840 грн, відсотки з вкладу в розмірі - 25 525 грн, 44 185,00 грн - інфляційних втрат, 3% річних за кожен день прострочення від суми утриманих банком коштів за період з вересня 2020 року по липень 2022 року, що складає – 8 115 грн, пеню у розмірі – 2 962 036, 5 грн та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2022 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 121 840 грн, відсотки з вкладу в розмірі 25 525 грн, інфляційні в розмірі 44 185 грн, 3 % річних у розмірі 8 115 грн, пеню в розмірі 200 000 грн, моральну шкоду в розмірі 10 000 грн та судовий збір у дохід держави в розмірі 4 096,55 грн.
В задоволенні решти позову відмовлено. 
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції свій висновок обґрунтував тим, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, у зв`язку з чим неможливість власника коштів - позивача по справі домогтися їх повернення, безумовно є порушенням права на мирне володіння майном.
Також, задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди та визначаючи її розмір, суд першої інстанції виходив з того, що наявність винних дій банку при виконанні зобов`язань за договором строкового вкладу з позивачем доведена матеріалами справи та не спростована відповідачем, позивач є інвалідом 3 групи, постійно потребує лікування, враховуючи тривалість невиконання банком своїх зобов`язань, чималий розмір грошових коштів, доводить спричинення позивачу моральної шкоди, адже продовження протиправного порушення банком умов договору, позбавлення позивача можливості користуватися належними їй коштами та отримати законний, очікуваний дохід відповідно до умов договору від 31.07.2017 не може не призвести до сильних душевних страждань.
Зменшуючи розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції вказав, що пеня, нарахована позивачем відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» значно перевищує розмір збитків, що виникли внаслідок неналежного виконання зобов`язання відповідачем (суми вкладу та нарахованих на нього процентів).
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Якименко Олексій Олексійович, посилаючись на його незаконність та не з`ясуванням судом фактичних обставин справи, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення змінити в частині стягнення пені, збільшивши її розмір до 513 061 грн та в частині моральної шкоди, збільшивши її розмір до 100 000 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до яких при зменшенні розміру неустойки враховуються розмір збитків та, за наявності, інші обставини, які мають істотне значення. При цьому, заявник апеляційної скарги вважає, що збитками в даному випадку є не лише відмова в поверненні вкладу, але і проценти по ньому, знецінення їх та спричинення шкоди в результаті несвоєчасного повернення.
Також, в апеляційній скарзі зазначено, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди є явно зменшеним, оскільки суд не врахував тривалість душевних страждань та нервових переживань позивача протягом трьох років, а також істотність недоотриманих благ, яких позивач була позбавлена, зокрема щодо отримання лікування за кошти, що перебували у володінні відповідача.
На апеляційну скаргу представником відповідача подано відзив, у якому просить відмовити у задоволенні скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні представник Акціонерного товариства «Ідея Банк» щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала та надала відповідні пояснення.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, при цьому адвокатом Якименко О.О. подано заяву про розгляд справи у їх відсутність.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не оскаржується і відповідно в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає вищевказаним вимогам закону.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 31.07.2017 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем Акціонерним товариством «Ідея Банк» був укладений договір строкового банківського вкладу «Безпечний», згідно з умовами якого відповідач отримав суму вкладу в розмірі 121 840 грн на строк 15 місяців зі сплатою процентів 14,25 % річних – протягом перших 3 місяців – до 31.10.2017; 10,0% річних – протягом решти 12-ти місяців.
Пунктом 1.4 договору передбачено умови продовження строку договору - «Сторони досягнули згоди, що після закінчення строку, вказаного в п. 1.1.1., подальший строк вкладу встановлюється рівним строку, вказаному в п. 1.1 та протягом його дії застосовуються процентні ставки по вкладу, які діють у Банку для вкладів такого ж строку та виду (далі - актуальні ставки). Продовження строку вкладу на умовах даного пункту договору застосовується після закінчення кожного чергового строку, рівного вказаному в п 1.1.1 до трьох разів підряд та здійснюється без укладення додаткових угод до договору. Кожне продовження строку вкладу відбувається з застосуванням актуальних ставок». 
Дія договору після 31.10.2018 продовжувалася тричі, кожного разу на строк, рівний вказаному в п 1.1.1 (3 місяці), тобто до 31.01.2019, до 30.04.2019, до 31.07.2019. 
Згідно з п. 2.2 договору нараховані проценти по вкладу не збільшують суми вкладу та можуть бути отримані вкладником в день закінчення строку, рівного вказаному в п. 11.1, а у випадку продовження строку вкладу, відповідно до п. 1.4. договору, – в день закінчення кожного повного строку, рівного вказаному в п. 1.1.1. договору.
Станом на 31.07.2019 банк мав повернути суму вкладу 121 840.00 грн та проценти в розмірі 25 525, 41 грн, а саме : до 31.10.2018 – 16 512,60 грн (згідно з графіком нарахування відсотків до договору); до 31.01.2019 – 3 004,27 грн (виходячи із 10,0% річних); до 30.04.2019 – 3 004,27 грн (виходячи із 10,0% річних); до 31.07.2019 – 3 004,27 грн (виходячи із 10,0% річних).
Після отримання відповідної вимоги вкладника про видачу вкладу банк зобов`язаний видати йому суму вкладу та нараховані на таку суму вкладу проценти.
Проте, листом №13.1.1/143072 від 15.09.2020 АТ «Ідея Банк» відмовився повертати вклад та проценти, посилаючись на те, що суму вкладу разом з нарахованими відсотками позивачу було повернуто раніше, зокрема, зазначивши наступне.
06.11.2017 банком було достроково повернуто суму вкладу разом з нарахованими відсотками у розмірі 121 850,24 грн, що підтверджується випискою, яка додається».
Також, позивачу були представлені заяви від її імені на видачу готівки №674042 від 29.11.2017 – на 40 000,00 грн; № 1152624 від 07.12.2017 – на 50 000 грн; №45689 від 29.12.2017 – на 34 800,00 грн, проте підписи проставлені в заявах не належать позивачу. З цього приводу було відкрито кримінальне провадження та пред`явлене звинувачення працівнику банку у підробці документів та привласненні грошових коштів, оскільки, позивач цих коштів не отримувала.
Відповідно до обвинувального акту в кримінальному провадженні №12019020010001259, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2,3 ст. 190 , ч. 2 ст. 185, ч.ч. 1,3 ст. 362, ч.ч. 2,3,4 ст. 358 КК України, відомості про які внесено до ЄРДР від 13.06.2019 ОСОБА_1 по даному кримінальному провадженні визнана потерпілою.
Згідно з висновком експертів №503/504/21-21 від 02.02.2021 за результатами проведення судової технічної та почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №12019020010001259 встановлено, що:
- підпис після друкованого тексту «Підпис отримувача» у заяві на видачу готівки №1152624 від 07.12.2017 – виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою;
- підпис після друкованого тексту «Підпис отримувача» у заяві на видачу готівки №674042 від 29.11.2017 – виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою;
- підпис після друкованого тексту «Підпис отримувача» у заяві на видачу готівки №4568999 від 29.12.2017 – виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Підставою позову позивачем зазначено невиконання банком зобов`язань щодо повернення банківського вкладу, який був наданий останньому на підставі відповідного договору.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.
За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
За змістом положень статей 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).
До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (стаття 1058 ЦК України).
Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).
Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).
Таким чином строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї  проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.
Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.
Сторони за домовленістю можуть визначити порядок здійснення повернення коштів за строковим вкладом - шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, шляхом видачі готівкою через касу банку, або іншим шляхом. Зазначені вище норми не містять обмежень при виборі сторонами такого договору способу виконання зобов`язання з повернення коштів банку перед вкладником.
У разі, якщо договором банківського вкладу передбачено повернення коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, із чим погодились обидві сторони, укладаючи такий договір, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень частини третьої статті 1058 ЦК України.
З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність»).
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).
Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до яких при зменшенні розміру неустойки враховуються розмір збитків та, за наявності, інші обставини, які мають істотне значення, які в даному випадку складаються не лише з відмови в поверненні вкладу, але і процентів по ньому, знецінення їх та спричинення шкоди в результаті несвоєчасного повернення коштів, є необґрунтованими. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має оцінити співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, з розміром збитків кредитора, а також повинен врахувати інші інтереси сторін (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №703/1181/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі №761/26923/16-ц).
Під розміром збитків за змістом частини третьої статті 551 ЦК України слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 14 жовтня 2016 року у справі №6-473 цс16).
Крім того, обов`язковим є встановлення судом інших обставин, які мають істотне значення. Це питання є оціночним і вирішується на підставі аналізу конкретної ситуації. Зокрема, істотне значення можуть мати обставини, які стосуються ступеня виконання зобов`язання, причин невиконання або неналежного виконання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про зменшення розміру неустойки з огляду на її співмірність із загальним розміром збитків, що відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності.
Щодо посилань апеляційної скарги на те, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди є зменшеним, оскільки суд не врахував тривалість душевних страждань та нервових переживань позивача протягом трьох років, а також істотність недоотриманих благ, яких позивач була позбавлена, зокрема щодо отримання лікування за кошти, що перебували у володінні відповідача, то вказані посилання є недоведеними.
Так, доводи щодо необхідності збільшення розміру моральної шкоди не підтверджуються жодними доказами і не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної апеляційної скарги.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.
При вирішенні цієї справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Отже, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником – адвокатом Якименком Олексієм Олексійовичем залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Суддя-доповідач:                                              В. В. Оніщук

Судді:                                                         С. К. Медвецький

С. Г. Копаничук