УХВАЛА

27 вересня 2022 року 
м. Київ

справа №280/7430/20
адміністративне провадження №К/990/25326/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів: Губської  О.А.,  Білак М.В., 
розглянувши заяву про самовідвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Калашнікової О.В. у розгляді касаційної скарги Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року 
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року 
у справі №280/7430/20 
за позовом ОСОБА_1 
до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, Державної судової адміністрації України
третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області 
про визнання дій протиправними та стягнення коштів,
УСТАНОВИВ:
19 жовтня 2020 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, у якій позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням статті 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»;
- стягнути на користь позивача шляхом безспірного списання з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником якої є ДСА України, в порядку, передбаченому Законом Украйни «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників» нараховану відповідачем 1 та недоплачену суму суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), із застосуванням статті 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік».
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року, позов задоволено повністю: визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо виплати судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року в обмеженому розмірі із застосування приписів статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на користь судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 шляхом безспірного списання з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником якої є ДСА України, в порядку, передбаченому Законом Украйни «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників» нараховану та недоплачену на підставі статті 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», суму суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у розмірі 215561,46 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплат
Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 вересня 2022 року для розгляду цієї справи визначено такий склад колегії суддів: Калашнікова О.В. (доповідач), Білак М.В., Губська О.А.
Суддею Калашніковою О.В., з посиланням на положення пункту 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України заявлено про самовідвід від розгляду зазначеної справи.
Заява про самовідвід мотивована тим, що суддя Калашнікова О.В. під час проходження навчання в навчальному закладі перебувала в товариських відносинах з позивачем у справі.
Вирішуючи питання про наявність підстав для самовідводу судді Калашнікової О.В. колегія суддів виходить з наступного.
Так, згідно з пунктом 4 частини першої статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) у разі за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 КАС України, згідно з частиною 1 якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого             статтею 31 цього Кодексу.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 КАС України.
Отже, з огляду на нормативний зміст пункту 4 частини 1 статті 36 КАС України відвід (самовідвід) судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.
Як на підставу для самовідводу суддя посилається на приписи статті 36 КАС України, нормативна конструкція яких, з-поміж іншого, містить узагальнений перелік найпоширеніших обставин, доведення наявності яких може бути підставою для самовідводу судді.
Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.
Інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес. Враховуючи, що існують норми закону, які запобігають виникненню будь-яких підозр, судді заборонено брати участь у розгляді справи за наявності будь-яких обставин, які викликають чи можуть викликати сумніви у його об`єктивності.
За правилами частини першої статті 40 КАС України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
Колегія суддів з`ясовує чи виник би у належний спосіб проінформованої людини сумнів про існування упередження через зазначені у касаційній скарзі та заявах про відводи суддів обставини.
Частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах «Piersac vs Belgium», «Grieves vs UK»). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Le Comte, Van Leuveni De Meyere vs Belgium», суд має бути неупередженим і безстороннім.
Стосовно об`єктивної неупередженості у справі «Фей проти Австрії» Європейський суд з прав людини вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві, повинні апріорно викликати в учасників процесу.
Таким чином, важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» («Wettstein v. Switzerland») та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» («Castillo Algar v. Spain»), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).
У той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного статтею 8 КАС України є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.
Приписами пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року (Схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року №2006/23) визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи також в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Так, наведене саме по собі не свідчить про наявність упередженості, безсторонності чи зацікавленості судді, проте, загалом, можуть викликати суб`єктивне сприйняття та відтворення учасниками справи даних обставин та негативно вплинути на довіру до суду, що є одним з найважливіших принципів функціонування судової системи в цілому.
Враховуючи необхідність того,  щоб з боку стороннього спостерігача не виникали сумніви у неупередженості судді під час вирішення справи, колегія суддів вважає за необхідним задовольнити заяву судді Калашнікової О.В. про самовідвід.
Відповідно до частини другої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення самовідводу одному із суддів або всьому складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті   31 цього Кодексу.
Керуючись статтями 36-41 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Заяву судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Калашнікової О.В. про самовідвід у розгляді касаційної скарги Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року у справі №280/7430/20 - задовольнити.
Відвести суддю Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Калашнікову О.В. у розгляді касаційної скарги Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року у справі №280/7430/20 . 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

О.В. Калашнікова
О.А. Губська 
М.В. Білак,
Судді Верховного Суду