Ухвала        
 
21 вересня 2022 року
м. Київ
 
справа № 161/16834/20
 
провадження № 61-7206ск22
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 22 квітня                       2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області                   від 08 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,               ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій у розмірі                   2 000 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення до суду                               з позовом - 19 жовтня 2020 року та до досягнення старшою дитиною повноліття.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 2 000 грн щомісячно, з моменту звернення до суду                                                      з позовом - 19 жовтня 2020 року та до досягнення дитиною трирічного віку.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.
 
Постановою Волинського апеляційного суду від 22 квітня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області                             від 08 лютого 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,            ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі                             у розмірі 2 000 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше                                           50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з часу звернення до суду з позовом - 19 жовтня 2020 року та до досягнення ними повноліття.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 2 000 грн щомісячно, з часу звернення до суду з позовом - 19 жовтня 2020 року та до досягнення ОСОБА_4 трирічного віку.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.
 
У липні 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2021 року                              та постанову Волинського апеляційного суду від 22 квітня 2022 року                                з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті відправлена до Верховного Суду 18 липня 2022 року.
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 
від 18 серпня 2022 року визнано наведені заявником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними та у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовлено, а касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху                     з наданням строку на усунення недоліків. Запропоновано заявнику подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та надати докази поважності причин його пропуску; сплатити судовий збір за подання касаційної скарги та надати документ, що підтверджує його сплату. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Судустрок ОСОБА_1 направив матеріали на усунення недоліків, зазначених           в ухвалі Касаційного цивільного судуу складі Верховного Суду 18 серпня  2022 року, вважаючи, що вимоги ухвали виконано.
 
Однак, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду     від 18 серпня 2022 року заявником не виконано, оскільки у порушення частини третьої статті 393 ЦПК України, ОСОБА_1 не подано до суду касаційної інстанції належних доказів поважності причин пропуску строку          на касаційне оскарження судового рішення.
 
У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки з вересня 2021 року він постійно перебуває у Республіці Польща. Після введення в Україні воєнного стану, було тимчасово обмежено доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень, що, у свою чергу, позбавило його можливості слідкувати за станом розгляду справи № 161/16834/20. Ураховуючи Рекомендації Ради суддів України про роботу судів в умовах воєнного стану від 02 березня               2022 року, вважав, що його апеляційна скарга протягом воєнного стану Волинським апеляційним судом розглянута не буде. 17 травня 2022 року                  на електронну адресу отримав постанову Волинського апеляційного суду              від 22 квітня 2022 року, засобами поштового зв`язку оскаржувану постанову не отримував, оскільки перебуває за кордоном. З метою оскарження заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області                            від 08 лютого 2021 року та постанови Вінницького апеляційного суду                        від 22 квітня 2022 року, ОСОБА_1 звернувся до фахівця у галузі права                    з метою підготовки касаційної скарги, проте останній повідомив, що підготувати касаційну скаргу можливо лише після відновлення доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень. Так, доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень було відновлено 20 червня 2022 року,               а касаційну скаргу він направив до Верховного Суду 18 липня 2022 року. При цьому вважає дані обставини поважними для поновлення зазначеного строку.
 
Заявником не подано до суду касаційної інстанції належних доказів на підтвердження обставин, що об`єктивно перешкоджали подати касаційну скаргу в передбачений ЦПК України строк, оскільки ОСОБА_1 , як сторона у справі, добросовісно користуючись процесуальними правами, усвідомлюючи наслідки вчинення або невчинення дій на захист своїх прав, мав можливість подати касаційну скаргу.
 
Наведені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення підстави не можуть визнаватися поважними причинами пропуску строку, оскільки не є об`єктивно непереборними та такими, що не залежали від волевиявлення заявника чи пов`язаними з перешкодами, труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, зважаючи на тривалість пропущеного строку на касаційне оскарження судового рішення.
 
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
 
Наведені заявником обставинине є такими, що не залежать від волі особи, яка подає касаційну скаргу, і не надають такій особі права у будь-який необмежений час після спливу строку касаційного оскарження реалізовувати право на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховний Суд звертає увагу на те, що з моменту отримання заявником постанови Волинського апеляційного суду від 22 квітня 2022 року                                на електронну пошту до звернення до суду з касаційною скаргою пройшло                    два місяці, а з моменту відновлення доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень - місяць.
 
Отже, ОСОБА_1 об`єктивно мав реальну можливість реалізувати свої процесуальні права на подання касаційної скарги.
 
Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію ОСОБА_1 своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема, вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на виконання своїх процесуальних обов`язків щодо оскарження судових рішень у касаційному порядку, заявник не надав.
 
Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду                   з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).
 
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі у справах «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року                    та «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).
 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.
 
Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
 
Оскільки у відведений судом строк, станом на 21 вересня 2022 року, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 серпня 2022 року заявником не виконано, що перешкоджає Касаційному цивільному суду у складі Верховного Суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження, тому касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2021 року           та постанову Волинського апеляційного суду від 22 квітня 2022 року потрібно вважати неподаною та повернути.
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню                    із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (частина сьома статті 185 ЦПК України).
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2021 року               та постанову Волинського апеляційного суду від 22 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів вважати неподаною та повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику. 
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                         Р. А. Лідовець