постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНи
08 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 454/1258/16к
провадження № 51-692км22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 , 
прокурора                                       ОСОБА_5 ,                                     
захисника                                        ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),                  
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника            ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 17 вересня  2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року           в кримінальному провадженні № 12015140310001519 за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Білогородка Ізяславського району Хмельницької області, жительки          АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 1, 2, 9, 13           ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі – КК). 
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. За вироком Сихівського районного суду м. Львова від 17 вересня 2021 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 16 грудня                2021 року, ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за пунктами 1, 2, 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Вирішено питання про долю речових доказів та стягнення процесуальних витрат.
2. Районний суд установив, що  ОСОБА_7 за обставин детально викладених  у вироку, 23 грудня 2015 року в денний час доби, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в будинку АДРЕСА_2 вчинила умисне вбивство малолітньої ОСОБА_8 та її матері ОСОБА_9 . 
З метою приховати вказаний злочин ОСОБА_7 наступного дня, 24  грудня 2015 року в ранковий час у будинку АДРЕСА_3 умисно вбила ОСОБА_10 .
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
3. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вказані судові рішення і призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції було допущено порушення вимог ст. 367 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), а саме порушено таємницю нарадчої кімнати. Так, 16 вересня 2021 року приблизно о 13:00-13:05 після звернення ОСОБА_7 з останнім словом колегія суддів оголосила, що видаляється до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, який було проголошено 17 вересня 2021 року о 13:45. Враховуючиоб`єм вироку (26 сторінок формату А4 друкованого тексту 11 шрифтом) захисник вважає, що за такий короткий проміжок часу перебування в нарадчій кімнаті колегія суддів не мала достатньо часу не лише повно та всебічно надати оцінку всім дослідженим у справі доказам, щоб ухвалити законний, обґрунтований та справедливий вирок, а й технічно виготовити це рішення.
Крім цього звертає увагу на те, що під час під час перебування в нарадчій кімнаті членами колегії суддів було прийнято 7 рішень, 1 рішення суддею          ОСОБА_11 (справа № 464/4789/21) та 7 рішень суддею ОСОБА_12                     (справи № 464/1824/21, 464/6338/21, 464/6309/21, 464/6311/21, 464/6308/21,  464/6319/21).
Також вказує, що стороною обвинувачення в справі не надано, а судом не здобуто та не досліджено жодного доказу, який би підтверджував, що на час вчинення злочинів ОСОБА_7 перебувала в стані алкогольного сп`яніння.
На думку захисника, протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_7             від 26 грудня 2015 року не містить ні відтворення обставин події, ні проведення дослідів чи випробувань, та фактично є повторним допитом останньої на місці події, що є недопустимим доказом згідно з положеннями ст. 240 КПК.
Звертає увагу на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції було допущено порушення вимог ст. 23 КПК, а саме визнано належним та допустимим доказом показання свідка ОСОБА_13 , яка під час допиту в судовому засіданні пояснила, що не була очевидцем вказаних подій, а про вчинення ОСОБА_14 цих злочинів дізналася зі слів сина засудженої - ОСОБА_14 .
Стверджує, що при перегляді вироку за його апеляційною скаргою суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином наведені в ній доводи та не дав на них умотивовані відповіді.
Ураховуючи зазначене вважає, що оскаржувані вирок та ухвала не відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК і підлягають скасуванню.
 Позиція учасників в суді касаційної інстанції
4. Захисник касаційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.
5. Прокурор вказав на законність оскаржуваних судових рішень і просив залишити їх без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.
Мотиви Суду
6. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів (далі – Суд) дійшла висновку про таке. 
7. Згідно зі ст. 438 КПК суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржувані судові рішення через неповноту судового слідства, невідповідність наведених у них висновків фактичним обставинам кримінального провадження і  при їх перегляді виходить з фактичних обставин справи, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
8. Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування цими судами норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
9. У цьому кримінальному провадженні фактичні обставини були встановлені місцевим судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, а саме:показань засудженої ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_15 та              ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,             ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,    ОСОБА_21 ,   ОСОБА_22 та  ОСОБА_23 ; протоколах: огляду  місця події від 24 грудня 2015 року (домоволодінь потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ), обшуку від 24 грудня 2015 року домоволодіння ОСОБА_24 (чоловіка ОСОБА_7 ), проведення слідчого експерименту від 26 грудня 2015 року за участю ОСОБА_7 ; актами застосування службових собак від 24 грудня 2015 року; висновках експертиз: судово-медичних - від 03 лютого 2016 року № 160/2015 (трупа ОСОБА_9 ),                  № 159/2015 (трупа ОСОБА_8 ), № 161/2015 (трупа ОСОБА_10 ),                 від 25 грудня 2015 року № 148/2015, від 28 грудня 2015 року № 1637/2015-ім,                     від 15 січня 2016 року № 281/2015-мк, від 21 січня 2016 року № 149/2016,                       від 18 січня 2016 року № 280/2015-мк, від 21 січня 2016 року № 150/2016,                           від 15 січня 2016 року № 282/2015-мк, від 12 квітня 2016 року № 107/2016-мк, №1 08/2016-мк, № 109/2016-мк, № 110/2016-мк, № 111/2016-мк, № 112/2016-мк, молекулярно-генетичних – від 18 березня 2016 року № 10/783 та № 10/784,                   від 30 березня 2016 року № 10/785, від 05 квітня 2016 року № 10/786; від 14 січня 2016 року № 298/2015 (щодо механізму утворення тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_7 ), судових психіатричних - від 26 січня 2016 року № 15 і  від 24 жовтня 2018 року № 119 та іншими доказами у своїй сукупності.
10. Ці докази зібрані у встановленому законом порядку, є логічними та послідовними, узгоджуються між собою в цілому та в деталях, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності. 
11. Не погодившись із цим вироком захисник оскаржив його в апеляційному порядку.
12. В апеляційній скарзі захисник посилався на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та просив вказаний вирок скасувати і закрити провадження щодо ОСОБА_7 через невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.
13. Доводи касаційної скарги захисника, щодо істотних порушень норм кримінального процесуального закону аналогічні тим, що були викладені ним в апеляційній скарзі, на які суд апеляційної інстанції дав умотивовані та обґрунтовані відповіді.
14. Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), що покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів у справі, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.
15. Згідно з положеннями ст. 419 КПК, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено правові підстави, з яких подану скаргу визнано необґрунтованою. 
16. Відповідно до вимог ст. 404 КПК апеляційний суд переглядає рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги. За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням.
17. Цих вимог закону суд апеляційної інстанції дотримався.
18. Наведені захисником в касаційній скарзі доводи про порушення судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати при їх перевірці судом касаційної інстанції свого підтвердження не знайшли.
19. Згідно з правовим висновком викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 лютого 2020 року (справа № 128/2455/15-к)з урахуванням положень ст. 367 КПК, вчинення процесуальних дій та ухвалення суддями (суддею) під час перебування в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженні судових рішень по інших справах, слід вважати порушенням таємниці наради суддів, яке на підставі ч. 1 ст. 412 КПК може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, лише у разі коли воно за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто в тих випадках, коли вказане порушення обґрунтовано ставить під сумнів незалежність і неупередженість суддів (судді) при обговоренні та ухваленні відповідного судового рішення. 
20. Порядок ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті перебачено правилами статей 367, 371, 418 КПК. Вказані норми закону не містять заборони суддям готуватися до судового засідання, а саме вивчати матеріали провадження, при цьому суд не має часових обмежень щодо перебування суддів у нарадчій кімнаті.
21. Як убачається з матеріалів провадження, чергове судове засідання у цій справі розпочалось 16 вересня 2021 року об 11:20 і у цей же день о 12:59 суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, проголошення якого розпочалось о 14:32 17 вересня 2021 року (журнали судового засідання – т. 6,          а. с. 176-179). 
22. Захисником ОСОБА_6 не надано Суду доказів на підтвердження того, що вирішені суддями, які входили до складу колегії при розгляді провадження в суді першої інстанції, 16 та 17 вересня 2021 року інші справи були розглянуті під час їх перебування в нарадчій кімнаті.
23. Крім того, як убачається з наявної в матеріалах провадження відповіді голови районного суду від 29 листопада 2021 року за № 01-08/71/2021, наданої на запит суду апеляційної інстанції, судові рішення на які посилається захисник в касаційній скарзі, були прийняті суддями після їх виходу з нарадчої кімнати         (т. 6, а. с. 247-248).   
24. Щодо доводів сторони захисту про недопустимість, як доказу протоколу слідчого експерименту від 26 грудня 2015 року за участю ОСОБА_7 , яким суд першої інстанції обґрунтував свій висновок про вчинення нею злочинів, Суд вважає необхідним зазначити наступне.
25. Згідно з приписами статей 86, 87 КПКдоказ визнається допустимим, якщо його отримано в порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих  Конституцією та законами України, у тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
26. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 240 КПК з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
27. Згідно з правовим висновком викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (справа №740/3597/17, провадження № 51-6070кмо19), слідчий експеримент є іншим самостійним процесуальним джерелом доказів. Заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про його недопустимість як доказу.
28. З метою перевірки показань ОСОБА_7 слідчим 26 грудня 2015 року був проведений слідчий експеримент (т. 4, а. с. 34-48).
29. Ця слідча дія була проведена з дотриманням вимог статей 104, 223, 240 КПК з участю засудженої, захисника ОСОБА_6 , криміналіста ОСОБА_25 , статистів ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , понятих ОСОБА_22 , ОСОБА_28 і фіксувалась за допомогою технічних засобів – цифрової камери «Самсунг».
30. Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_7 детально розповіла та показала на місці про обставини вбивства нею малолітньої ОСОБА_8 , її матері ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . 23 та 24 грудня         2015 року. При цьому жодних зауважень щодо проведення цієї слідчої дії від учасників не надходило.
31. Зважаючи на це, підстав для визнання протоколу слідчого експерименту недопустимим доказом у справі колегія суддів не вбачає.
32. Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що норми кримінального процесуального законодавства не передбачають, необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів, оскільки ці обставини підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК.
33. У ході судового розгляду районним судом було встановлено, що           ОСОБА_7 напередодні вчинення злочинів разом із потерпілою              ОСОБА_9 вживали алкоголь у будинку за місцем проживання останньої.   Цей факт був встановлений судом як на підставі показань самої засудженої (наданих нею під час проведення слідчого експерименту 26 грудня 2015 року та в суді першої інстанції (19 липня 2021 року) і суді апеляційної інстанції                      (16 грудня 2021 року)), так і показань свідків ОСОБА_17 ,                ОСОБА_18 , ОСОБА_20 .
34. З приводу доводів касаційної скарги захисника про недопустимість, як доказів показань свідка ОСОБА_17 , яка не була очевидцем цих подій і дізналася про скоєні злочини зі слів ОСОБА_14 - сина засудженої, колегія суддів зазначає таке.
35. Відповідно до ч. 1 ст. 97 КПК показаннями з чужих слів є висловлювання щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи. При прийнятті рішення суд зобов`язаний враховувати, зокрема, значення пояснень та показань у випадку їх правдивості для з`ясування певної обставини і їх важливість для розуміння інших відомостей; інші докази, які подавалися або можуть бути подані; а також можливість допиту особи, яка надала первинні пояснення, або причини неможливості такого допиту.
36. Як убачається з матеріалів провадження, вказаний свідок була допитана судом 22 січня 2021 року і у своїх показаннях серед іншого зазначила, що близько 09-ої години ранку 24 грудня 2015 року її знайомий ОСОБА_29 повідомив, що його матір вчинила вбивство трьох осіб. При цьому жодних обставин і деталей з приводу злочинів не повідомляв (т. 5, а. с. 178). 
37. Такі показання свідка є повідомленням про певний факт висловлений  іншою особою, який вона безпосередньо сприймала, що не суперечить положенням        ст. 97 КПК, а відтак у суду не було підстав визнавати ці показання недопустимим доказом.
38. Постановлені у справі вирок районного суду та ухвала апеляційного суду є належним чином обґрунтованими та вмотивованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374 та 419 КПК.
39. Під час перевірки матеріалів кримінального провадження судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою зміну або скасування цих судових рішень. 
40. З урахуванням наведеного, підстав для задоволення касаційної скарги колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Сихівського районного суду м. Львова від 17 вересня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________                           _____________________                     _________________ 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                          ОСОБА_3