Справа № 133/3725/21
Провадження № 22-ц/801/1578/2022
Категорія: 82
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року	Справа № 133/3725/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчука О. В.,
суддів: Берегового О.Ю., Шемети Т. М.,
за участі секретаря Луцишина О. П., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про захист прав споживачів і визнання недійсним кредитного договору,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 04 липня 2022 року в м. Козятин суддею цього суду Кучерук І.М., дата складання його повного тексту невідома,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі - ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»), в якому просить визнати недійсним пункти 2.4, 5.2 договору про відкриття кредитної лінії, укладеного між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.05.2021 року між сторонами укладено договір про відкриття кредитної лінії №0696-7403. Позивач вважає, що пункти 2.4, 5.2 кредитного договору щодо встановлення сторонами договору процентної ставки 2,5% від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом (стандартна ставка), 2% від непогашеної суми кредиту за кожен день користування (знижена ставка), а також право кредитодавця нарахувати штраф у розмірі 10% від суми кредиту є несправедливими, завищеним, не відповідають вимогам п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечать принципам розумності та добросовісності, свідчать про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором.
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 липня  2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням,  ОСОБА_1 , посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. 
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» зазначило, що оскаржуване рішення вважає законним, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В судове засідання сторони, повідомлені належним чином, не з`явились. 
Від представника ОСОБА_1 - адвоката Боденка Д.О. надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги, призначений на 20 вересня 2022 року на 09 год 40 хв, за їх відсутності.
Від представника ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» - Савіська В.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване тим, що представник ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» 20 вересня 2022 року перебуватиме у іншому судовому засіданні у Печерському районному суді м. Києва.
       Вказане клопотання не підлягає до задоволення, оскільки юридичну особу вправі представляти директор підприємства, а не тільки адвокат. Крім того, на думку апеляційного суду, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», будучи завчасно повідомленим про дату та час розгляду справи, не було позбавлене можливості укласти угоду на представництво його інтересів з іншим адвокатом, а відкладення розгляду справи на іншу дату призведе до порушення строків, передбачених ст. 371 ЦПК України. При вирішенні цього клопотання апеляційний суд також бере до уваги наявність у підприємства іншого представника, зокрема, ОСОБА_2 , який подавав відзив на апеляційну скаргу.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак, рішення суду цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, що під час укладення спірного договору він не був ознайомлений з усіма його умовами, передбаченими законом, або діяв на умовах, зазначених як вкрай невигідних для себе. Позивач не скористався правом споживача, яке передбачене Законом України «Про захист прав споживачів», відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору. 
Крім того, суд першої інстанції також виходив з того, що відповідно до прийнятого Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короновірусної хвороби (СОVID-19)» кредитодавцем не нараховуються штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором у період з 01.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.
З такими висновками суду не можна погодитися з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що 11.05.2021 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №0696-7403 за допомогою веб-сайту шляхом ідентифікації позивача із використанням ним електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого позивач отримав кредит в сумі 20 000 грн (а.с.9-11).
Відповідно до п.2.4 договору розмір процентів за користування кредитом складає 2,5% від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом (далі - стандартна ставка). Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику кредиту до моменту повернення кредиту кредитодавцю шляхом перерахування кредиту на рахунок кредитодавця, вказаний у договорі. У випадках, визначених договором, позичальник може скористатись правом отримання зниженої процентної ставки у розмірі 2% (знижена ставка) від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом. 
Строк дії договору визначено 21 календарний день з дня отримання кредиту (п. 2.5).
П. 2.7 передбачена річна реальна процентна ставка 180 657%.
Згідно з п. 5.2 договору кредитодавець має право, у разі не здійснення сплати процентів, у останній календарний день заявленого строку та/або у певний черговий день сплати процентів нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 10% від суми кредиту. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань позичальником на підставі цього договору, не може перевищувати половини кредиту, одержаного позичальником за договором.
Факт укладення договору та отримання позивачем позики останнім не оспорюється.
Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до статтей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Пункт 2.4. кредитного договору щодо встановлення сторонами договору процентів за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми несвоєчасно виконаних зобов`язань за кожен день прострочки, що становить до 180 657 % на рік та пункт 5.2, яким передбачено право кредитодавця нарахувати, обов`язок позичальника сплатити штраф у розмірі 10% від суми кредиту у разі не здійснення позичальником сплати процентів у останній календарний день заявленого строку та/або у певний черговий день сплати процентів є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи, оскільки, встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.
Вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є завищеною, не відповідає передбаченим у пункті шість статті 3, частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки, із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Згідно з частиною третьою статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту, щодо сплати споживачем пені за прострочення повернення кредиту.
Посилання відповідача на відсутність підстав для визнання недійсними оспорюваних пунктів договору у зв`язку з тим, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов і позивач, підписавши кредитний договір, погодив розмір неустойки, є необґрунтованими, оскільки свобода договору, право споживача відмовитися від укладення договору про надання споживчого кредиту або відкликати згоду на укладення такого договору не звільняє відповідача від обов`язку укладати правочин відповідно до вимог актів цивільного законодавства, в тому числі, з урахуванням вимог законодавства про захист прав споживачів.
Твердження відповідача про те, що проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст.1048,1056-1 ЦК України та не є компенсацією заподіяних кредитору у зв`язку з невиконанням зобов`язання збитків, тому стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не підлягає застосуванню, є безпідставним та свідчить про довільне тлумачення ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» вказаної норми закону.
Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із висновками Верховного Суду у постанові 27 січня 2020 року у справі № 754/6091/18.
На підставі викладеного, з урахуванням наданих позивачем доказів, апеляційний суд дійшов висновку про те, що встановлений у договорі розмір процентів та штрафу перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеним, не відповідає вимогам п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, як наслідок, свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором, 
З урахуванням наведеного висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання п.п. 2.4, 5.2 6 договору недійсними є невірним.
Дотримання процесуального механізму належного повідомлення учасників справи необхідно розглядати в контексті норм статтей 2, 5, 8 ЦПК України, згідно з якими, завданням суду є здійснення правосуддя з метою захисту прав і свобод осіб та надання їм рівних процесуальних можливостей для захисту своїх прав, які повинен забезпечити суд, а обов`язок суду щодо належного повідомлення сторін у справі є необхідним процесуальним механізмом забезпечення сторонам обізнаності щодо своєї судової справи та з метою реалізації права на захист.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. 
Судом першої інстанції було повідомлено учасників про те, що розгляд справи відбудеться 07.07.2022 року, що вбачається із супровідного листа на а.с. 75, але фактично суд розглянув справу 04.07.2022 року, не взявши до уваги заяву представника позивача від 06.07.2022 року, у якій він просив врахувати висновки Верховного Суду, що зазначені у постанові 27 січня 2020 року у справі № 754/6091/18, у якій предмет позову та у справі, що переглядається, є подібним. 
Суд першої інстанції не дотримався вимог цивільного процесуального законодавства щодо належного повідомлення учасників справи, не забезпечив ОСОБА_1 можливості реалізувати надані йому законом права, оскільки розглянув справу фактично на три дні раніше визначеної ним же дати. За таких обставин не можна вважати, що суд першої інстанції належним чином повідомив ОСОБА_1 про дату судового засідання.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в законній силі залишатись не може та відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Із поданих до суду документів встановлено, що розмір гонорару адвоката Боденка Д.О. за надання правничої допомоги ОСОБА_1 в суді першої інстанції становить 5 000 грн.
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
З урахуванням наведеного та наданих позивачем доказів, зокрема договору про надання правової допомоги в розмірі 5 000 грн., меморіального ордеру №25830898SB від 25.11.2021 року, надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 5 000 грн. судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвокатом в суді першої інстанції.
Ураховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій у загальному розмірі 2 270 грн. (908 грн. у суді першої інстанції та 1362 грн. у апеляційному суді).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 липня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про захист прав споживачів і визнання недійсним кредитного договору задовольнити.
Визнати недійсними пункти 2.4, 5.2 договору про відкриття кредитної лінії №0696-7403 від 11.05.2021 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 . 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в дохід держави судові витрати у розмірі 2 270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень), з яких 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень) судовий збір за подання позовної заяви та 1 362 грн. (одна тисяча триста шістдесят дві гривні) за подання апеляційної скарги. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 5 000 грн. (п`ять тисяч гривень) витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги в суді першої інстанції.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.
Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий                                                                                   О. В. Ковальчук
Судді:                                                                                           О. Ю. Береговий
Т. М. Шемета