УХВАЛА

17 листопада 2022 року 
м. Київ
справа № 420/13335/21
адміністративне провадження № К/990/30025/22 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Усенко Є.А., розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС в Одеській області (далі - ГУ ДПС) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.11.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Ремонтно-будівельна дільниця «ОДЕСГОЛОВПОСТАЧ» до ГУ ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
УСТАНОВИВ:
Рішенням  Одеського окружного адміністративного суду від 04.11.2021, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022, позов задоволено.
28.10.2022 ГУ ДПС подало до Верховного Суду касаційну скаргу на вищезазначені судові рішення, в якій підставою касаційного оскарження зазначило пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Відповідно до абзаців першого, другого пункту 4 частини другої статті 330 КАС у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із встановленого факту придбання позивачем у ТОВ "КАРГО ТЕХНОЛОДЖИ" та ТОВ "ДЕСОН" будівельних матеріалів . Цей факт суди встановили на підставі оцінки письмових доказів, зокрема, сертифікатів відповідності, паспортів на щебінь гранітний та відсів, технічного паспорту, ліцензії на право зберігання пального, свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі, договору оренди землі, акта визначення меж, дозволу, ліцензії ДАБІ, сертифікату на систему управління якістю, довідки про наявність транспортних засобів, рахунків-фактури, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, платіжних доручень, бухгалтерських довідок. На користь такого висновку суди також оцінили документи (договори про закупівлю підрядних робіт за державні кошти та договори про закупівлю робіт, укладені з Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради, плани фінансування робіт, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3, акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в, підсумкові відомості ресурсів), надані позивачем на підтвердження факту використання поставлених товарів у власній господарській діяльності
Суди виснували, що контролюючий орган не надав належні, достовірні та беззаперечні докази, які б підтвердили висновок ГУ ДПС про фіктивний характер господарських операцій позивача із вказаними вище контрагентами. 
Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС, ГУ ДПС вказує на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, частин першої, другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та без врахування висновків Верховного Суду в постановах від 20.12.2021 у справі №640/16024/19, від 20.12.2021 у справі №200/6804/19-а, згідно з якими ключовими правовими аспектами формування податкового кредиту та визначення доходу є підтвердження сум податкового кредиту та витрат належними документами та реальне вчинення господарської операції, яка оформлена належними первинними документами. В контексті цього Верховний Суд в зазначених постановах також висновує щодо обставин, які входять до предмета доказування у справі з подібними правовідносинами, та щодо оцінки судом доказів в їх сукупності.
Відповідач не зазначає, у чому полягає не врахування судом апеляційної інстанції цих висновків Верховного Суду, а лише наводить їх окремі фрагменти та зазначає обставини справи. Інше застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порівняно з постановами Верховного Суду, на які ГУ ДПС посилається на підтвердження зазначеної ним підстави касаційного оскарження, обумовлено іншими обставинами у справах.
ГУ ДПС у касаційній скарзі посилається і на висновок Верховного Суду (постанова від 14.12.2021 у справі №400/3273/19), відповідно до якого статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю навіть за формального підтвердження її первинними документами; первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення, зокрема відображених у них сум податку на додану вартість до податкового кредиту, є безпідставними.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 відступила від висновку Верховного Суд України у постанові від 01.12.2015 у справі у справі № 826/15034/14 про те, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, у зв`язку із чим господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що зібрані у кримінальному провадженні докази не є доказами в адміністративній справі, а вирок може мати преюдиційне значення для адміністративної справи, якщо в ньому встановлені обставини щодо позивача в адміністративній справі.
Ці висновки Великої Палати Верховного Суду ГУ ДПС при визначенні підстави касаційного оскарження не враховані.
Також у касаційній скарзі ГУ ДПС підставою касаційного оскарження зазначає пункт 4 частини четвертої статті 328, пункт 1 частини другої статті 353 КАС.
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 КАС підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Разом з тим, відповідач у касаційній скарзі не зазначає перелік доказів, які не були досліджені судами попередніх інстанцій.
Фактично доводи ГУ ДПС щодо підстави касаційного оскарження лежать у площині переоцінки доказів у справі, що відповідно до частин першої, другої статті 341 КАС знаходиться поза межами касаційного перегляду справи.
Вимога норми абзацу першого пункту 4 частини другої статті 330 КАС щодо зазначення у касаційній скарзі підстави (підстав) касаційного оскарження не обмежується вимогою щодо формального зазначення відповідного пункту частини четвертої статті 328 КАС, а стосується наявності (існування) відповідної підстави касаційного оскарження. Таке тлумачення норми абзацу першого пункту 4 частини другої статті 330 КАС підтверджується положеннями частини першої статті 328 КАС щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у випадках, передбачених КАС.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи наведене вище, касаційна скарга ГУ ДПС підлягає поверненню як така, що не містить підстави касаційного оскарження судових рішень у цій справі.
Керуючись пунктом 4 частини другої статті 330, пунктом 4 частини п`ятої статті 332, статтею 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.11.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 повернути.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя	Є.А. Усенко