ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

04 жовтня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/9755/20
Головуючий у першій інстанції – Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/942/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,
із секретарем: Зіньковець О.О.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Красногор Олександр Володимирович, 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського  районного суду м. Чернігова від 26 липня 2022 року (повний текст рішення складено 05.08.2022) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, -

                                       У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування заповіту, складеного 27.12.2019 ОСОБА_3 , на ім`я ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В., та зареєстрованого в реєстрі за № 7599.
Позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті позивачці стало відомо про те, що мати заповіла все належне їй майно, без наявних на те причин, сестрі - відповідачці у справі ОСОБА_2 , за оспорюваним заповітом.
Зазначала, що їхній батько починаючи з вересня 2019 року перебував на лікуванні та з цього часу мати знаходилась в поганому фізичному, емоційному та  критичному психологічному стані. Крім того, мати перебувала на обліку в Чернігівській обласній психоневрологічній лікарні з діагнозом шизофренія та приймала відповідні ліки. Враховуючи викладене, вважає, що її мати в зв`язку з стійким розладом здоров`я, через власний психічний та емоційний стан, не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, коли підписувала заповіт від 27.12.2019.

Рішенням Деснянського  районного суду м. Чернігова від 26 липня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм законодавства, необґрунтованість та незаконність судового рішення.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції необґрунтовано та безпідставно відхилив висновок судово-психіатричної експертизи, пояснення фахівців в даній справі, поклавши в основу рішення виключно показання свідків сторони відповідача, які не мають відповідної освіти, або знання в галузі психіатрії. Заявниця зазначає, що експерти у висновку судово-психіатричної експертизи №214 від 25.05.2021 надали чіткі, конкретні, зрозумілі, без сумнівів відповіді щодо стану заповідачки, зазначили про абсолютну неспроможність особи, в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними враховуючи характер її захворювання.
Заявниця наголошує, що у відповідачки після ознайомлення з результатами експертизи виникли питання, врахувавши які суд першої інстанції відхилив експертизу в своєму рішення. Однак при цьому, суд знехтував своїм правом у призначенні повторної експертизи, про яку заявляв клопотання представник відповідачки.
Зазначає, що акти від 13.05.2020 щодо проживання батьків із ОСОБА_2 не є підтвердженням того, що мати сторін мала стійкий психологічний стан на момент підписання заповіту, а навпаки доводить те, що відповідачка користуючись станом матері, заблокувала спілкування з нею.
Указує, що районним судом в судовому засіданні допитано експертів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що проводили дослідження та склали висновок експертизи, які пояснили, що підекспертна з таким захворюванням та діагнозом з моменту захворювання постійно не розуміла значення своїх дій, її форма хвороби не є виліковною і прийняття ліків тільки відтерміновує загострення захворювання, при цьому людина з таким захворюванням, постійно позбавлена можливості чітко усвідомлювати значення своїх дій, а нерегулярне прийняття ліків тільки прискорює загострення хвороби.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Дайнеко І.А. просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що висновок судово-психіатричної експертизи №214 від 25.05.2021, наявний в матеріалах справи, містить суперечності між висновком експертів та досліджуваними експертами матеріалами (медичною документацією).
Указує, що експертами без дослідження медичної документації за період, в який було вчинено правочин (у зв`язку з її відсутністю), фактично зроблено припущення про психічний стан заповідачки в період з 2018 по 2020 рік на основі загальних відомостей та характеристик захворювання.
Наголошує на тому, що експертами не досліджено доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан ОСОБА_3 в момент вчинення правочину, а тому даний висновок не може підтверджувати абсолютну нездатність ОСОБА_3 в момент вчинення спірного правочину, розуміти характер своїх дій та керувати ними. 
Уважає, що доводи позивачки в апеляційній скарзі про необхідність критичного ставлення суду до показань свідків ґрунтуються на припущенні в особистій зацікавленості свідків у вирішенні справи на користь відповідачки. 

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки – адвоката Крачок О.В., який просив апеляційну скаргу задовольнити, пояснення представника відповідачки – адвоката Дайнеко І.А., який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи не доведено абсолютну неспроможність заповідачки ОСОБА_3 в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Відхиляючи висновок судово-психіатричної експертизи від 25.05.2021 №214 суд зазначив, що його складено без дослідження медичної документації щодо стану психічного здоров`я ОСОБА_3 у період з початку 2018 по грудень 2019 року, без врахування того, що після складання заповіту, у 2020 році лікарем-психіатром не було виявлено в неї психотичної симптоматики, з безпідставним твердженням експертів про нерегулярне прийняття підтримуючого антипсихотичного лікування підекспертною.
Однак погодитись з такими висновками районного суду не може апеляційний суд через їх невідповідність обставинам справи і, як наслідок, порушення норм процесуального права.

Судом у справі встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 є рідними сестрами (т. 1 а.с. 7-8, 123-124).  
27 грудня 2019 року ОСОБА_3 , мати сторін, склала заповіт, за яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось  і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, у повному обсязі, без будь-яких винятків, заповіла - ОСОБА_2 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В за реєстровим №7599 (т.1 а.с. 12, 126).
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 11.06.2004, також  1/3 частка цієї квартири зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 11.06.2004 та 1/3 частка – за  ОСОБА_2 на підставі договору дарування частки квартири від 27.12.2019, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В. (т.1, а.с. 13-15, 130-133).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 29 квітня 2020 року Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №1191 (т.1 а.с. 6, 120).
17 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Красногора О.В. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_3 (т.1 а.с. 16).
З відповіді КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» від 18.11.2020 № 06-04/2121 на запит суду вбачається, що ОСОБА_3 зверталась за медичною допомогою до лікаря-психіатра в диспансерне психіатричне відділення закладу з 18.05.2006, їй було встановлено діагноз: шизофренія, параноїдна форма, приступоподібно-прогредієнтний перебіг. Останній раз проходила лікування в стаціонарному відділенні КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» з 17.12.2017 по 08.02.2018. Отримувала лікування: галоприл, азапін, модітен-депо, еголанза, циклодол, загальнозміцнююче, вітамінотерапія (т.1 а.с.79).
За медичною допомогою в диспансерне наркологічне відділення КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» ОСОБА_3 не зверталась (т.1 а.с.249).
У матеріалах справи наявні:
- копії з медичної документації щодо обстеження та проходження лікування ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 18-45);
- акт про фактично проживаючих осіб від 13.05.2020, складений зі слів сусідів, про те, що ОСОБА_2 проживала та вела спільне господарство разом з ОСОБА_3 до дня її смерті (т.1 а.с. 136);
- лист Деснянської районної у місті Чернігові ради від 20.08.2020 про те, що на день смерті ОСОБА_3 , померла та ОСОБА_2 проживали разом і вели спільне господарство  (т.1 а.с.139);
- квитанції, фіскальні чеки, накладні щодо понесених відповідачкою витрат  на організацію та проведення поховання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (батька сторін) (т.1 а.с. 141-159, 199-207).
Відповідно до висновку комплексної судово-психіатричної експертизи №214 від 25.05.2021, проведеної експертами КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня», у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за життя мав місце стійкий психічний розлад в формі параноїдної шизофренії (F20.0 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду), який позбавляв її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час укладення заповіту на користь ОСОБА_2 від 27.12.2019, який зареєстрований в реєстрі під номером 7599 та посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногор О.В. (т.2 а.с. 2-8).
У дослідницькій частині вказаного висновку зазначено, що відповідно до наданої медичної документації, ОСОБА_3 вперше була оглянута лікарем-психіатром диспансерного відділення Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні 18.05.2006 за письмовою заявою чоловіка у зв`язку зі зміною психічного стану, їй було призначене амбулаторне лікування у зв`язку з встановленням діагнозу – галюцинаторно-параноїдний синдром. ОСОБА_3 чотири рази знаходилась на стаціонарному лікуванні в Чернігівській обласній психоневрологічній лікарні: з 20.05.2006 по 05.07.2006, з 17.01.2008 по 27.02.2008, з 27.06.2011 по 19.08.2011 та з 17.12.2017 по 08.02.2018. Після проходження стаціонарного лікування у ОСОБА_3 відмічалося покращення стану психічного здоров`я, після виписки підтримуюче антипсихотичне лікування вона приймала нерегулярно. 

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , як на підставу своїх порушених прав посилалася на те, що ОСОБА_3 при складанні заповіту 27.12.2019 на ім`я ОСОБА_2 виявляла ознаки хронічного психічного захворювання та не могла усвідомлювати значення своїх дій й керувати ними.
Відповідно до частини першої статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
Згідно з частиною першою статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу.
Оскільки у частині першій статті 225 ЦК України вживається термін «момент» вчинення правочину, то в разі призначення психіатричної експертизи слід ставити перед експертом запитання стосовно конкретно визначеного відрізку часу, оскільки психічний стан особи може змінюватись.
Висновок про недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи у справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, інші докази (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12 та від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 359/3849/14-ц (провадження № 61-5896св18), від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15 (провадження № 61-837св19), від 27 жовтня 2021 року у справі № 182/6521/16 (провадження № 61-1461св21), від 10 листопада 2021 року у справі № 212/1409/18 (провадження № 61-9053св21) та від 22 грудня 2021 року у справі № 203/3778/14-ц (провадження № 61-14978св21).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами першою статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.01.2021 було призначено у справі посмертну судову-психіатричну експертизу та поставлені питання: чи усвідомлювала померла ІНФОРМАЦІЯ_1   ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , значення своїх дій та чи могла керувати ними під час укладення заповіту на користь ОСОБА_2   27.12.2019?
Для проведення експертизи в розпорядження експерта було надано цивільну справу № 750/9755/20, медичну карту амбулаторного хворого №706438 з КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» на ім`я під експертної; архівні медичні карти стаціонарного хворого №№3702, 7077 за 27.06-19.08.2011 та 17.12.2018-08.02.2018 відповідно з КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» на ім`я під експертної; архівну медичну карту стаціонарного хворого №2908 за 14.04-27.04.2020 з КНП «Чернігівська ЦРЛ» на ім`я під експертної (т.2 а.с.3).
Як вище зазначалось, згідно з висновком судово-психіатричної експертизи від 25.05.2021 № 214, у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за життя мав місце стійкий психічний розлад в формі параноїдної шизофренії (F20.0 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду), який позбавляв її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час укладення заповіту на користь ОСОБА_2 від 27.12.2019, який зареєстрований в реєстрі під номером 7599 та посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногор О.В. (т.2 а.с. 2-8).
Отже, на переконання колегії суддів, висновком судово-психіатричного експертизи від 25.05.2021 № 214 встановлена абсолютна неспроможність ОСОБА_3 у момент підписання заповіту 27.12.2019 розуміти значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України.
Висновок судово-психіатричного експерта № 214 від 25.05.2021  відносно ОСОБА_3 , містить чіткі визначення того, що у зв`язку з стійким психічним розладом в формі параноїдної шизофренії (F20.0 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду) у момент підписання заповіту 27.12.2019 ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.
У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачки - адвокат Дайнеко І.А. зазначав, що медична документація щодо стану психічного здоров`я ОСОБА_3 за 2018 – 2019 роки відсутня, а тому посилання суду у своєму рішення як на підставу для відхилення висновку експертизи на те, що такий висновок було складено без дослідження медичної документації щодо стану психічного здоров`я ОСОБА_3 яка взагалі відсутня у зазначений період, є неспроможним.  
Разом з тим, матеріали справи, досліджена експертами медична документація не містять даних, що померлу ОСОБА_3 в подальшому, після 2018 року, було знято з обліку лікаря-психіатра з діагнозом "шизофренія" та/або що вона повністю одужала. З інформації, наявної у справі,  встановлено, що ОСОБА_3 страждала на психічні розлади з 2006 року. 
Представником відповідача - адвокатом Дайнеко І.А. у суді першої інстанції, за наявності висновку судово-психіатричної експертизи від 25.05.2021 №214, було заявлено клопотання про призначення повторної посмертної психіатричної експертизи (т.2 а.с. 47-49). Протокольною ухвалою суду від 01.02.2022 відмовлено у задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи у зв`язку з його безпідставністю (т.2 а.с. 79 зворот). 
Повторна судова експертиза призначається з ініціативи суду або за клопотанням учасників процесу, якщо висновок експерта визнано необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або коли він викликає сумнів у його правильності, або за наявності істотного порушення норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав сторін чи інших осіб.
Повторну судову експертизу може бути призначено також, якщо є розходження у висновках кількох експертів і їх неможливо усунути шляхом одержання додаткових пояснень експертів у судовому засіданні.
Згідно із п. 2.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 № 53/5,  на експерта покладається обов`язок особисто провести повне дослідження, дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені питання, а в разі необхідності роз`яснити його.
На підставі абз. 4 п.2.3 вказаної Інструкції експерту забороняється вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно.
У Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №520/8073/16-ц закріплено наступні правові висновки: під неясністю висновку експерта слід розуміти нечіткість, розпливчастість відповідей експерта, внаслідок чого стає незрозумілий хід думок експерта; недостатньо повним - є висновок, заснований на дослідженні не всіх наданих експертові об`єктів або що не містить вичерпних відповідей на всі поставлені питання.
Однак слід розуміти, що жоден доказ сам по собі не є самостійною підставою для спростування висновку експерта.
Висновок експерта не є достовірним /належним/ допустимим доказом у разі доведення наявності дефекту самого висновку, а саме наявність одного (або декількох) із зазначених моментів: необґрунтованості, неповноти або його неясності; факт вирішення експертом правових питань чи питань, які виходять за межі його спеціальних знань; вирішення експертом питань щодо обставин, які не є предметом доказування; призначення та проведення експертизи, складання висновку експерта з порушенням чинного законодавства України.
Таким чином, слід розуміти, що оскільки достовірність /належність/ допустимість висновку експерта це обставина, що має значення для вирішення справи, то дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність «дефектів» висновку експерта, є доказами у справі.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності і дав їм належну оцінку в своєму рішенні.
Проте, суд першої інстанції, відмовивши у призначенні повторної експертизи, відхилив висновок судової психіатричної експертизи від 25.05.2021 № 214 без достатнього на те обґрунтування.
Висновок суду першої інстанції про те, що в судовому засіданні не доведено абсолютну неспроможність заповідача ОСОБА_3 в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, а доводи позивача та висновки судово-психіатричного експерта ґрунтуються на припущеннях спростовуються висновком судово-психіатричного експерта № 214 від 25.05.2021  відносно ОСОБА_3 , який містить чіткі визначення того, що у момент підписання заповіту 27.12.2019  ОСОБА_3 за життя виявляла ознаки стійкого психічного розладу в формі параноїчної шизофренії (F20.0 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду) і за психічним станом у зазначений період часу не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, який є чітким, зрозумілим, категоричним та не ґрунтується на припущеннях.
Посилання відповідача  у відзиві на апеляційну скаргу на те, що вказаний висновок експерта містить суперечності та є неналежним доказом у даній справі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки будь-які зовнішні обставини мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення такого правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, а тому неврахування показань свідків у посмертній судово-психіатричній експертизі №214 від 25.05.2021, як зазначено у рішенні суду, не робить цей експертний висновок неналежним, недостатнім та недопустимим доказом по справі.
З висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №214 від 25.05.2021 вбачається, що експертиза була проведена комісією експертів КНП «ЧОПНЛ» у складі осіб, які були попереджені про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків.
А тому, колегія суддів доходить висновку, що з вказаного експертного висновку вбачається, що тих даних та матеріалів, які були представлені для дослідження - було достатньо і вони не викликали сумніву у їх достовірності, у зв`язку з чим експертами не були заявлені перед судом відповідні клопотання про дослідження показань свідків в судовому засіданні.
У висновку експертизи №214 від 25.05.2021 експертами зроблено докладний опис проведених досліджень, в тому числі на підставі медичної документації, а зроблені в результаті їх висновки надали обґрунтовані відповіді на поставлені судом питання про неспроможність померлої усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними 27.12.2019 (день складання заповіту).
Ураховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову шляхом визнання недійсним заповіту, складеного 27 грудня 2019 року ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В., зареєстрованого в реєстрі за №7599.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Таким чином, розподіл судових витрат здійснюється за результатом розгляду справи по суті позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви було повідомлено орієнтовний розмір витрат, які плануються до відшкодування і які складатимуться із судового збору, у разі необхідності будуть нести інші витрати: для забезпечення позову, для забезпечення доказів, проведення судово-медичної експертизи, інше, що орієнтовно становить суму 9 000 грн.
В суді першої інстанції ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 840,80 грн (т.1 а.с.1), судовий збір за подачу  клопотань про витребування доказів та забезпечення позову в розмірі 840,80 грн (т.1 а.с.47, 50), а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 такі витрати підлягають стягненню в сумі 1681 грн 60 коп.
Крім того, з відповідачки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , підлягають стягненню витрати, понесені нею у зв`язку з розглядом справи, а саме витрати пов`язані з проведенням посмертної судово-психіатричної експертизи в розмірі 4689 грн 17 коп ( т.2 а.с. 35).
У зв`язку із задоволенням позовних вимог та апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений нею за апеляційний розгляд справи в сумі 1 362 грн (т. 3 а.с. 87-88).
Ураховуючи наведене, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути у відшкодування судових витрат за розгляд справи судом першої інстанції та за апеляційний розгляд справи всього 7732 грн 77 коп (1681,60 грн +4689,17 грн + 1362 грн).
Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                                         П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Деснянського  районного суду м. Чернігова від 26 липня 2022 року  - скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним   - задовольнити.
Визнати недійсним заповіт, складений 27 грудня 2019 року ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В., зареєстрований в реєстрі за №7599. 
Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) 7732 (сім тисяч сімсот тридцять дві) грн. 77 коп. у відшкодування судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 10.10.2022.

Головуюча                                                                           О.Є.Мамонова

Судді:                                                                                    Н.В.Висоцька

                                                                                             Н.В.Шитченко