ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4820/21  Номер провадження 22-ц/814/1965/22	Головуючий у 1-й інстанції Даценко  В.М.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Одринської Т.В., 
суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 
на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 травня 2022 року
в с т а н о в и в:
В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила с стягнути на її користь майнову шкоду, завдану протиправними діями відповідача у розмірі 10 196 грн., та завдану моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.
Позов мотивовано тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 . 06.11.2009 р. вона подарувала Ѕ частину вищевказаного домоволодіння своєму синові – ОСОБА_2 . У 2015 р. через сімейні негаразди відповідач покинув житловий будинок та переїхав проживати до своєї співмешканки, користується фактично лише гаражем.
13.01.2020р. ОСОБА_2 подарував належну йому частку житлового будинку ОСОБА_3 .. 
В 2020 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання договору дарування, укладеного 13.01.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фіктивним та розірванння договору дарування від 06.11.2009 року.
Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 23 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 було задоволено повністю. Постановою Полтавського апеляційного суду від 23.03.2021 рішення місцевого суду було скасовано, ухвалено новере рішення, яким у задоволені позову було відмовлено. На час подачі даного позову, справа перебуває на розгляді в суді касаційної інстанції.
Зазначає, що ОСОБА_2 з 13.01.2020 не є співвласником домоволодіння, однак весь час намагається умисно створити позивачці всіляку шкоду, завдати клопоту та позбавити спокою.
03.10.2021 ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, приїхав до домоволодіння позивачки і вчинив сварку, намагався без будь-якої реальної потреби потрапити всередину житлового будинку. По даному факту відносно ОСОБА_2 складено постанову про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.178 КУпАП.
Вказує, що протиправними діями відповідача позивачу завдана значна майнова шкода. Ця шкода полягає у витратах на відновлення пошкодженого відповідачем майна (вхідних дверей). На відновлення даного майна (придбання нових дверей та їх встановлення) позивачка витратила 10196 грн.
Вказаними діями відповідача, окрім майнової шкоди, позивачу була завдана і моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральну шкоду позивач оцінює в 50000 грн.
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 травня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди – задоволено частково.
Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в розмірі 10196 грн, завдану моральну шкоду в розмірі 3000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 962 грн. 48 коп.
З вказаним судовим рішенням не погодився ОСОБА_2 та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у спірному будинку відповідач зареєстрований з часу його побудови. На момент виникнення спору, відповідач мав законне право користуватися спірним майном та мати безперешкодний доступ до нього. Вказує, що на момент спору Ѕ частина спірного будинку належала ОСОБА_3 , яка увесь час надавала відповідачу право безперешкодного користування належною їй власністю. Тому стягнення збитків можливе лише за участі та на користь ОСОБА_3 . 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що ціна позову становить 13196 грн та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7 та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 15.09.2009 року була одноособовим власником будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 .
06.11.2009 року ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 Ѕ частину вказаного будинку.
13.01.2020 року ОСОБА_2 уклав договір дарування належної йому частку будинку на користь своєї дружини ОСОБА_3 .
Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26.02.2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні відносно ОСОБА_1 кримінального правопорушення за ч.2 ст.125 ККУ (спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я), засуджений до покарання у виді 240 годин громадських робіт, який набрав законної сили 30.03.2020 року.
В зв`язку із вчиненням злочину обдарованим ОСОБА_2 відповідно до ч. 1 ст. 727 ЦК України позивачкою в судовому порядку ініційовано питання розірвання договору дарування частини нежитлового будинку від 06.11.2009 року також ініційовано питання визнання недійсним договору дарування від 13.01.2020 року.
Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 23 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 було задоволено повністю. Постановою Полтавського апеляційного суду від 23.03.2021 рішення місцевого суду було скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову було відмовлено. 
Постановою Верховного Суду від 17.11.2021р. постанову Полтавського апеляційного суду від 23.03.2021р. скасовано, залишено в силі рішення Лубенського міськрайонного суду від 23 листопада 2020 року. Вказаним рішенням відновлено право власності позивачки на весь будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 .
Встановлено, що 06.11.2021 у нічний час, ОСОБА_2 прийшов до домоволодіння АДРЕСА_1 та намагався потрапити всередину житлового будинку, однак ОСОБА_1 його не впускала. За допомогою сокири відповідач вибив вхідні двері та зайшов у будинок, вчинив сварку. По даному факту ОСОБА_1 звернулась до поліції. 
По результатам розгляду звернення ОСОБА_1 06.11.2021р. встановлено, що воно не містить ознак кримінального правопорушення (а.с.29).
Згідно видаткової накладної №ЦБМ-001250 від 15 листопада 2021 року вхідні двері, коштували 10196 грн. (а.с.33)
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що протиправними діями ОСОБА_2 , які виразилися в пошкодженні майна, а саме: вхідних дверей, ОСОБА_1 , була завдана майнова шкода, яка складає 10196 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно положень ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Власність зобов`язує.
Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1. п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). 
Згідно ч. 1ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як роз`яснено в п. 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.
Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що тягар утримання майна несе його власник, який при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків щодо права власності зобов`язаний зокрема діяти в межах закону, додержуватися моральних засад суспільства, не порушувати при цьому права, обов`язки та інтереси інших осіб.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. При цьому особа, яка заявляє вимоги щодо відшкодування майнової шкоди доводить лише факти заподіяння такої шкоди.
Судом першої інстанції було вірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що неправомірними діями ОСОБА_2 , які виразилися в пошкодженні вхідних дверей, позивачці було завдано матеріальні збитки на загальну суму 10196 грн. дані обставини відповідачем спростовано не було.
Та обставина, що відповідач тривалий час на законних підставах проживав у домоволодінні АДРЕСА_1 , не надає останньому права для вчинення протиправних дій, які виразилися в пошкодженні майна.
Доводи відповідача про те, що на час розгляду справи співвласником домоволодіння була ОСОБА_3 та компенсація за завдану ним шкоду повинна бути стягнута порівну на користь власників, колегія суддів відхиляє. ОСОБА_3 до суду з відповідними вимогами не зверталася, доказів того, що нею було понесено витрати на відновлення пошкодженого майна до суду не надано.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем вартості пошкодженого майна не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки вартість майнової шкоди, завданої позивачу відповідачем не спростована, відповідних доказів іншого розміру заподіяної шкоди або її відсутності відповідачем не надано.
Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.2 ч.2 ст.23 ЦК).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Колегія суддів вваає доведеними ті обставини, що внаслідок протиправної поведінки відповідача ОСОБА_2 , позивач пережила душевні страждання, отримала психологічний стрес, що безумовно негативно вплинуло на психологічний стан, що з урахуванням п.2 ч.2 ст.23 ЦК України свідчить про наявність моральної шкоди. Судова колегія погоджується з визначеним судом розміром - 3000 грн.
Оскільки суд ухвалив оскаржене рішення суду з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін.
Керуючись ст.367,368,374,375,381,382,383,384 ЦПК України,суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 травня 2022 року  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Повний текст постанови складено 06.10.2022.

Головуючий суддя :                                          Т.В. Одринська

Судді:                                                          О.О. Панченко

                                                                В.П. Пікуль