ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року 
м. Київ
cправа №  904/8532/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.
за участю секретаря судового засідання - Дерлі І.І.,
за участю представників сторін:
позивача - не з`явився,
відповідача - Пшевлоцький Ю.М. (адвокат),
третьої особи - не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київстар"
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.06.2022 (у складі колегії суддів: Кощеєв І.М (головуючий), Орєшкіна Е.В., Антонік С.Г.)
та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2022 (суддя Кеся Н.Б.)
за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях
до Приватного акціонерного товариства "Київстар"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Дніпровський державний технічний університет
про стягнення заборгованості з неустойки та виселення,
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст та підстави позовних вимог
1.1. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (далі - Фонд, Позивач) звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київстар" (далі - ПАТ "Київстар", Відповідач) про стягнення заборгованості з неустойки у розмірі 6 801,32 грн та виселення Відповідача з незаконно займаного нерухомого майна, що належить до державної власності - частина приміщення підвалу та частина зовнішньої поверхні стіни (реєстровий номер 02070737.1.ВГАБЖН022) загальною площею 1,8 (0,6+1,2) кв.м, розміщене за адресою: м. Дніпродзержинськ (Кам`янське), вул. Дніпробудівська, 2, підвальне приміщення 4-х поверхової будівлі, що перебуває на балансі Дніпровського державного технічного університету.
1.2. Позовні вимоги обґрунтовані безпідставним користуванням Відповідачем нерухомим майном, що належить до державної власності, оскільки договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/02-5727-ОД від 31.03.2015 є припиненим.
2. Короткий зміст рішень господарських судів попередніх інстанцій
2.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2022, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.06.2022 у справі № 904/8532/21, позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Київстар" на користь Фонду до Державного бюджету України, заборгованість з неустойки у розмірі 2 478,31 грн та 3 097,16 грн судового збору. Виселено ПАТ "Київстар" з незаконно займаного нерухомого майна, що належить до державної власності - частина приміщення підвалу та частина зовнішньої поверхні стіни загальною площею 1,8 кв.м, розміщене за адресою: м. Дніпродзержинськ (Кам`янське), вул. Дніпробудівська, 2, підвальне приміщення 4-х поверхової будівлі, що перебуває на балансі Дніпровського державного технічного університету. В іншій частині позову відмовлено. 
2.2. Господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що положення    частини другої статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (№ 2269-XII) та положення статті 764 Цивільного кодексу України свідчать про те, що заперечення орендодавця проти користування орендованим приміщенням протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди є самостійним юридичним фактом, який припиняє правовідносини сторін.
3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників справи
3.1. У касаційній скарзі ПАТ "Київстар" просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
3.2. Вимоги скарги обґрунтовані неврахуванням господарськими судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 911/928/18, від 19.11.2019 у справі № 922/781/19, від 05.06.2019 у справі № 910/6828/18, від 15.02.2022 № 916/1093/21, від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19, постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 757/13243/17, від 19.05.2020 у справі № 910/719/19 та ухвалах Верховного Суду від 13.07.2021 у справі № 914/1275/20, від 07.04.2020 у справі № 916/994/20.
3.3. У відзиві на касаційну скаргу Фонд просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
4. Обставини встановлені судами
4.1. 31.03.2015 між Фондом (Орендодавець) та ПАТ "Київстар" (Орендар) укладений договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/02-5727-ОД, відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно частини приміщення підвалу та частини зовнішньої поверхні стіни (реєстровий номер 02070737.1.ВГАБЖН022) загальною площею 1,8 (0,6+1,2) кв.м, розміщене за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Дніпробудівська, 2 підвальне приміщення 4-х поверхової будівлі, що перебуває на балансі Дніпродзержинського державного технічного університету, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на "30" жовтня 2014 і становить за незалежною оцінкою 2 683,00 грн.
4.2. Відповідно до пункту 1.2 договору майно передається в оренду з метою розміщення оператора телекомунікацій, який надає послуги з рухомого зв`язку. Використання орендованого державного майна не за призначенням забороняється.
4.3. У разі припинення або розірвання Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення Майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла в повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та Балансоутримувачу (пункт 3.12 договору).
4.4. Пунктом 5.16 договору визначено, що у разі наміру продовжити строк дії договору оренди, орендар зобов`язаний не пізніше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору оренди подати орендодавцю про це заяву з документами щодо виконання умов договору оренди (дозвіл пожежників, копія договору страхування державного майна, платіжні доручення про сплату страхового платежу).
4.5. Відповідно до пункт 10.4 договору у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформлюються додатковим договором, який є невід`ємною частиною Договору при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди.
4.6. Чинність договору припиняється, зокрема,    внаслідок закінчення строку дії, на який його було укладено (пункт 10.6. договору).
4.7. Згідно з пунктом 10.11 договору, якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення Майна, Орендодавець має вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування Майном за час прострочення.
4.8. Також господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що до вищезазначеного договору неодноразово вносились зміни, зокрема, щодо його дії. Востаннє додатковою угодою від 29.05.2017 строк дії укладеного між сторонами договору оренди продовжено до 29.02.2020.
4.9. 16.01.2020 Відповідач звернувся до Позивача з листом вих. № 1025/07, в якому просив останнього    продовжити термін дії договору оренди строком на 2 роки 11 місяців.
4.10. Листом від 27.01.2020 № 07-02-00575 Фонд звернувся до органу уповноваженого управляти об`єктом оренди за договором - Міністерства освіти і науки України, в якому просив надати погодження стосовно продовження вказаного договору оренди, проте, відповіді на вищевказаний запит не отримав.
4.11. 30.03.2020 Позивач направив на адресу Відповідача та Балансоутримувачу лист вих. № 11-02-01558 від 16.03.2020 "Про припинення договору оренди", в якому повідомив про те, що відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди 29.02.2020, враховуючи невиконання орендарем умов договору оренди - договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 31.03.2015 № 12/02-5727-ОД припинений з 01.03.2020. 
Позивач також просив терміново, у відповідності до умов договору оренди повернути за актом приймання-передачі орендоване майно в належному стані Балансоутримувачу, та надати один примірник акту Орендодавцю. Обов`язок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна покладається на Орендаря. 
Додатково Позивач нагадав про те, що закінчення строку дії договору не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та Балансоутримувачу та звернув увагу, що, у разі ненадання Відповідачем акта приймання-передачі Фондом відповідно до статті 785 Цивільного кодексу України, буде проведена робота щодо нарахування та стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення.
4.12. Направлення вищезазначеного листа підтверджується копією фіскального чеку від 30.03.2020, який свідчить про направлення кореспонденції в останній робочий день строку, оскільки за правилами обчислення строків у місяцях відповідне число місяця припадає на вихідний день.
5. Позиція Верховного Суду 
5.1. Заслухавши суддю-доповідача, представника Відповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
5.2. У пункті 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.
5.3. Відповідно до частини першої статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
5.4. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-ХІІ (чинного на час виникнення спірних правовідносин) орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.
5.5. Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
5.6. Наведена норма визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому для такого автоматичного продовження договору оренди передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.
5.7. Згідно із частиною четвертою статті 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
5.8. Суть поновлення договору оренди у розумінні наведених норм полягає у тому, що орендар продовжує користуватися орендованим майном після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує протягом одного місяця після закінчення строку договору в його поновленні. Відсутність такого заперечення може мати прояв у "мовчазній згоді" і у такому випадку орендар у силу закону може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
5.9. Аналогічні положення визначені у частині другій статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-ХІІ (чинного на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до яких у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
5.10. У контексті наведених норм заява орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин. Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абзацу 3 частини третьої статті 202 Цивільного кодексу України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19).
5.11. Відповідна вимога (заява) про припинення чи зміну договору оренди може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у цьому випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною.
5.12. Отже, якщо на дату закінчення строку договору оренди або протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду 25.05.2021 у справі № 910/9949/20, від 30.01.2020 у справі № 904/1207/19, від 28.05.2019 у справі № 911/2980/17, від 12.06.2018 у справі № 910/15387/17, від 05.06.2018 у справі                    № 904/7825/17, від 29.05.2018 у справі № 923/854/17.
5.13. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі                                    № 910/719/19 також зазначила, що здійснюючи підприємницьку діяльність, підприємець вступає у повсякденні відносини з іншими суб`єктами господарської діяльності, а тому останні можуть потребувати оперативної взаємодії з підприємцем у такій діяльності, зокрема задля проведення переговорів, співпраці у здійсненні прав та виконанні обов`язків, вчинення односторонніх правочинів, можливості обміну інформацією за договором. З викладеного, зокрема, випливає обов`язок підприємця забезпечити доступність власних контактів, у тому числі можливість звернення до підприємця письмово в розумний строк.
Загальний порядок укладання, зміни та розірвання господарських договорів, які вчиняються в письмовій формі, пов`язує момент реалізації учасником правовідносин власного волевиявлення на виникнення, зміну чи припинення правовідносин зі здійсненням ним такого волевиявлення в належний спосіб. 
Пунктом 6 статті 3 Цивільного кодексу України закріплений принцип справедливості, добросовісності та розумності. Зазначений принцип включає, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість та добросовісно вести переговори. 
Правове регулювання процедури припинення орендних правовідносин, наведене у статті 764 Цивільного кодексу України та частині другій статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", спрямовано на досягнення справедливого балансу між правом орендодавця, як власника майна, володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд і правом орендаря очікувати на стабільність та незмінність його майнового становища. У контексті наведених вище норм настання наслідків у виді припинення чи продовження договору є пов`язаним із дотриманням сторонами орендних правовідносин добросовісної та послідовної поведінки, обумовленої змістом укладеного договору, положеннями господарського законодавства, а також усталеними звичаями ділового обороту та документообігу.
5.14. За змістом частин першої, другої статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
5.15. Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
5.16. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
5.17. Відповідно до частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
5.18. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша статті 77 Господарського процесуального кодексу України).
5.19. Колегія суддів зазначає, що принцип змагальності не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує, а висновки суду мають бути підтверджені належними та допустимими доказами, оціненими та дослідженими судами, позаяк судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
5.20. Зважаючи на викладене, істотне значення у наведеному випадку має факт доведення орендодавцем інформації про припинення дії договору оренди до орендаря, а саме направлення орендодавцем відповідного повідомлення в межах місячного строку після закінчення терміну дії договору оренди та отримання його орендарем, а також зміст самого повідомлення, оскільки таке повідомлення обов`язково повинно бути спрямоване на припинення або зміну умов договору оренди.
При цьому, наявність відповідної заяви орендодавця та належних доказів її надсилання орендарю за наданими орендарем реквізитами є свідченням про добросовісність дій орендодавця.
5.21. Під час вирішення цього спору господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що докази сповіщення Позивачем про заперечення щодо подальшого користування орендованим приміщенням доводиться листом № 11-02-01558 від 16.03.2020 "Про припинення договору оренди", а обставини надіслання вказаного листа на адресу Відповідача підтверджуються копією фіскального чеку рекомендованого відправлення від 30.03.2020.
5.22. Однак судова колегія касаційної інстанції вважає такі висновки передчасними з огляду на таке.
5.23. Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (далі - Правила).
5.24. Згідно з пунктом 2 Правил повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - це повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.
5.25. Згідно з пунктом 90 Правил адресат може уповноважити іншу особу на одержання адресованого йому поштового відправлення, коштів за поштовим переказом за довіреністю, що оформляється в установленому законодавством порядку. Довіреність на одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом може бути посвідчена нотаріально, посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на стаціонарному лікуванні, або за місцем його проживання. Після пред`явлення оригіналу довіреності її копія залишається в об`єкті поштового зв`язку.
5.26. Прості та рекомендовані поштові відправлення, повідомлення про надходження поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичні друковані видання, адресовані юридичним особам, можуть доставлятися з використанням абонентських поштових скриньок, що встановлюються на перших поверхах приміщень чи інших доступних для цього місцях або у канцелярії, експедиції тощо, розміщені на перших поверхах приміщень, чи видаватися в приміщеннях об`єкта поштового зв`язку представникам юридичних осіб, уповноваженим на одержання пошти (пункт 94 Правил).
5.27. Відповідно до пункту 105 Правил одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. У разі отримання інших реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів одержувач заповнює відповідний бланк повідомлення: зазначає найменування, серію та номер пред`явленого документа, дату одержання та ставить свій підпис.
5.28. Тобто повідомлення про вручення поштового відправлення є документом, який оформлюється з метою отримання відправником відомостей щодо факту вручення поштового відправлення, дати такого вручення та щодо особи, яка отримала це поштове відправлення від імені адресата.
5.29. Згідно з пунктом 3.1.2.1 Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого та введеного в дію наказом УДП ПЗ "Укрпошта" 12.05.2006 № 211 (далі - Порядок) при прийманні рекомендованого поштового відправлення працівник зв`язку наклеює ШКІ відповідного зразка вгорі ліворуч адресного боку відправлення (у разі відсутності місця під адресою відправника, як виняток - на вільному місці адресного боку).
5.30. Відповідно до пункту 3.1.2.2 Порядку про прийняте для пересилання рекомендоване поштове відправлення відправнику видається касовий чек або розрахункова квитанція. У розрахунковій квитанції зазначається: порядковий номер розрахункової квитанції; номер поштового відправлення (через дріб після номера квитанції), вид поштового відправлення, особлива відмітка, якщо рекомендоване відправлення подається з повідомленням про вручення, з відміткою "Судова повістка", "Вручити особисто"; місце призначення; його маса; сума плати за пересилання тощо. У визначеному місці розрахункової квитанції проставляється відбиток календарного штемпеля. Касовий чек повинен містити таку саму інформацію, за виключенням номера розрахункової квитанції.
5.31. Пунктом 3.1.3.1 Порядку визначено, що приймання рекомендованих листів, поштових карток, секограм, бандеролей здійснюється відповідно до вимог пункту 3.1.2.1, 3.1.2.2 Порядку.
5.32. Відповідно до пункту 3.1.3.2. Порядку після наклеювання на рекомендоване поштове відправлення ШКІ до АРМ ВЗ вводяться всі реквізити, необхідні для формування інформації про прийняте поштове відправлення та тарифікації: тип відправника, вид оплати, найменування та повна адреса одержувача, вид відправлення, категорія, номер відправлення, спосіб пересилання, маса, особливі відмітки. Після закінчення приймання рекомендованого поштового відправлення на РРО роздруковується касовий чек, який видається відправнику.
5.33. Сукупний аналіз наведеного свідчить про те, що при відправленні рекомендованого поштового відправлення у відділенні поштового зв`язку на ньому проставляється відбиток календарного штемпеля, що відповідає даті подання письмової кореспонденції для пересилання, та наклеюється штриховий кодовий ідентифікатор, відомості про який містяться у розрахунковій квитанції. 
5.34. При цьому, сам по собі розрахунковий документ підтверджує надання послуг поштового зв`язку та дозволяє встановити інформацію щодо найменування    оператора    та об`єкта поштового зв`язку, які надали послугу, дату прийняття до пересилання поштового відправлення, вид послуги,    її вартість і одержувача, однак не містить інформації щодо адреси направлення та змісту відправлення.
5.35. В такий спосіб, копія лише самого фіскального чеку рекомендованого поштового відправлення без долучення до нього рекомендованого повідомлення про вручення із штриховим кодовим ідентифікатором, або копії конверта, у якому направлявся лист від 16.03.2020 № 11-02-01558, не може бути підтвердженням надіслання його засобами поштового зв`язку.
5.36. При цьому, Відповідач упродовж усього розгляду спору наголошував на тому, що копія фіскального чеку не містить інформації про те, що саме було направлено засобами поштового зв`язку і на яку адресу, у зв`язку із чим стверджувати про факт направлення повідомлення від 16.03.2020 № 11-02-01558 на адресу Відповідача неможливо.
5.37. Проте такі доводи судами попередніх інстанцій належним чином оцінені не були.
5.38. Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19 негативні наслідки неодержання орендарем звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на орендаря, а факт наявності відповідної заяви орендодавця та доказів її належного надсилання орендарю свідчить про добросовісне звернення орендодавця до орендаря, а відтак і про припинення договірних відносин між сторонами відповідно до приписів чинного законодавства.
5.39. Разом із тим без достеменного та однозначного встановлення обставин стосовного того, чи мало місце у спірних правовідносинах повідомлення орендодавцем орендаря про припинення дії договору оренди та чи було таке повідомлення направлене в межах строку, визначеного законом, неможливо дійти обґрунтованого висновку про продовження чи навпаки терміну (строку) дії договору оренди та, як наслідок, наявності або відсутності підстав для задоволення позовних вимог у справі.
5.40. Отже, відповідно до усталеної практики Верховного Суду юридично значущі дії сторін договору оренди державного та комунального майна щодо припинення або продовження договору оренди, зокрема, своєчасності виконання сторонами своїх обов`язків за договором та законом покладаються на сторони з урахуванням відповідних обставин справи, оцінених судами доказів з огляду на стандарти належності, допустимості та вірогідності.
5.41. При цьому, згідно з вимогами частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
5.42. В такий спосіб, в межах даної справи, з урахуванням предмету та підстав позову, а також зважаючи на доводи касаційної скарги, саме обставини своєчасного направлення повідомлення про припинення договору оренди підлягали встановленню судами попередніх інстанцій.
5.43. При цьому, колегія суддів частково погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що Відповідач, заперечуючи проти доводів позовної заяви, мав можливість спростувати надсилання йому Позивачем не листа-повідомлення про припинення спірного договору оренди, направлення якого підтверджується фіскальним чеком, а листа іншого характеру.
5.44. Водночас, колегія суддів зауважує, що сам по собі фіскальний чек рекомендованого поштового відправлення без додання до нього оригіналу або копії рекомендованого повідомлення про вручення, яке дозволяє ідентифікувати направлення передбаченого законом повідомлення саме на адресу Відповідача та його отримання або неотримання із зазначенням причин не дає можливості стверджувати про виконання орендодавцем свого обов`язку.
5.45. Однак, суди попередніх інстанцій попри всі доводи Відповідача протягом розгляду справи щодо відсутності повідомлення про припинення дії договору оренди, фактично поклали на нього обов`язок спростування надсилання йому засобами поштового зв`язку кореспонденції, направлення якої на його адресу не підтверджується наявним у матеріалах справи доказом.
5.46. В такий спосіб, судами попередніх інстанцій не було враховано, що "концепція негативного доказу", закріплена у частині десятій статті 81 Господарського процесуального кодексу України, не може тлумачитися так, що певна обставина вважається доведеною, допоки інша сторона її не спростувала, оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. За загальним правилом, тягар доведення обставин, які є підставою позову, покладається на позивача.
5.47. Отже доводи скаржника щодо неврахуванням господарськими судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо надіслання поштових повідомлень знайшли своє часткове підтвердження.
5.48. Додатково колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 910/719/19 зазначила, що правовий інститут пролонгації договору оренди нерухомого майна (продовження договору на той же строк і на тих самих умовах) та правовий інститут продовження договору оренди на новий строк є взаємовиключними, оскільки реалізація орендарем переважного права можлива тільки у разі припинення дії попереднього договору оренди, а суть такої реалізації зводиться до надання добросовісному орендарю переваги перед іншими особами за рівних запропонованих орендодавцю умов договору оренди.
5.49. При цьому, дотримання орендодавцем вимог пункту 5.16 договору оренди в контексті доводів Позивача залишилися поза увагою судів попередніх інстанцій.
5.50. Викладене свідчить про невжиття господарськими судами заходів для всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи, які, в силу приписів статті 300 Господарського процесуального кодексу України, не можуть бути встановлені судом касаційної інстанції, у зв`язку з чим, оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду. 
6. Висновки Верховного Суду
6.1. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
6.2. Згідно з частинами першою, другою статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
6.3. За змістом частини третьої статті 310 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
6.4. Ураховуючи викладене та беручи до уваги, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.
6.5. Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги наведене в цій постанові, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо дослідити наявні у справі докази і, в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством, прийняти відповідне рішення.
7. Розподіл судових витрат
7.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київстар" задовольнити частково.
2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.06.2022 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2022 у справі                № 904/8532/21 скасувати.
3. Справу № 904/8532/21 направити на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | | В. Зуєв
Судді | | І. Берднік
| | В. Суховий