КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                  
Справа № 755/4532/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3696/2022
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
31 серпня 2022 року                                                                                                     м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                 
                                    судді-доповідача     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Кулікової С.В., Музичко С.Г.,                                                 
                                         при секретарі      Кузьмич Р.Р.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Чех Н.А.,-      
      встановив:
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом.
Позивач просила: припинити право спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя; визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя; припинити право спільної сумісної власності на машиномісце (гараж) № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину машиномісця (гаражу) № НОМЕР_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя; визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину машиномісця (гаражу) № НОМЕР_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2016 року. У шлюбі сторонами придбано наступне майно: кв. АДРЕСА_3 та машиномісце (гараж) № НОМЕР_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності на майно зареєстровано за відповідачем. Шлюбного договору між сторонами не було укладено, домовленості щодо поділу майна досягнуто не було.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року позов задоволено.
Припинено право спільної сумісної власності на квартиру   АДРЕСА_4 .
Визнано за громадянкою України ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 , в порядку поділу спільного майна подружжя.
Визнано за підданим Королівства ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 , в порядку поділу спільного майна подружжя.
Припинено право спільної сумісної власності на машиномісце (гараж) № НОМЕР_1 , загальна площа 21,6 м2, який розташований в будинку АДРЕСА_5 .
Визнано за громадянкою України ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину машиномісця (гараж) № НОМЕР_1 , який розташований в будинку АДРЕСА_5 , в порядку поділу спільного майна подружжя.
Визнано за підданим Королівства ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину машиномісця (гараж) № НОМЕР_1 , який розташований в будинку АДРЕСА_5 , в порядку поділу спільного майна подружжя.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  судовий збір в розмірі 6 810,00 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи.
У судовому засіданні представник  ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримала.
Представник ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечила.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що спірне майно є спільною сумісною власністю сторін, як майно подружжя придбане в шлюбі, а тому підлягає поділу в рівних частках кожному.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.
Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2016 року до 22 червня 2020 року.
Сторони мають спільну дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в Україні.
16 листопада 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_7 , укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого ОСОБА_8 придбав квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 120,1 м2. Квартира придбана за 149 600,00 грн. 
24 лютого 2017 року між ТОВ «Укрбуд Девелопмент» та ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу машиномісця, за умовами якого ОСОБА_8 придбав машиномісце (гараж) № НОМЕР_1 , що розташований в будинку АДРЕСА_5 , загальною площею 21,6 м2. Гараж придбано за 45 000,00 грн. 
Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що спірне майно придбано у період шлюбу, за її згодою та за грошові кошти, що є їхньою спільною сумісною власністю. 
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).
Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Положеннями ч. 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В ході розгляду справи сторони не спростовували презумпцію рівності часток подружжя. 
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що спірне майно придбано під час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя.
Доводи апеляційної скарги про те, що кошти, за які придбано спірне майно, належали відповідачу до шлюбу та були його особистою приватною власністю, а тому спірне майно є також особистою власністю відповідача, колегія суддів відхиляє, оскільки належних та достатніх доказів на підтвердження придбання спірного майна виключно за особисті кошти відповідача матеріали справи не містять.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 за період з 2016 року по жовтень 2019 року перерахував на рахунок ОСОБА_1 329 000 дол. США, які належали відповідачу до шлюбу, і частина яких була витрачена на придбання спірного майна, колегія суддів не приймає, оскільки підстави вважати, що саме ці кошти були використані на придбання спірного майна відсутні. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач став жертвою шлюбного шахрайства зі сторони позивачки, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не є доведеними.
Доводи представника відповідача про те, що позивачка не працювала, не мала заощаджень та жодного джерела доходу, суд вважає небеззаперечними та небезспірними, оскільки матеріали справи містять докази, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у ЗАТ «ОТП Банк» в розмірі 150 000,00 доларів США, які не повернула банку.
Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідача, чим було позбавлено можливості подати відзив на позовну заяву та захистити свої права та інтереси, колегія оцінює критично, оскільки можливість подати свої заперечення проти позову та надати відповідні докази на підтвердження своєї позиції була забезпечена шляхом перегляду заочного рішення та відповідно перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 13 липня 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-       
 
  постановив:
 
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови виготовлено 07 вересня 2022 року.

 
Суддя-доповідач                                                                                              Є.В. Болотов 

 
 
Судді:                                                                                                               С.В. Кулікова

 
 
                                                                                                                                                                                         С.Г. Музичко