Постанова
Іменем України
 
28 вересня 2022 року
м. Київ
 
справа № 513/995/20
провадження № 61-11413св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - приватний нотаріус Саратського нотаріального округу Одеської області Сулаков Іван Іванович,
третя особа - Сільськогосподарський виробничий кооператив «Єдність народів»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Єдність народів», від імені якого діє адвокат Манова Інна Миколаївна, на постанову Одеського апеляційного суду від 03 червня 2021 року у складі колегії суддів: Артеменка І. А., Дришлюка А. І., Драгомерецького М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Саратського нотаріального округу Одеської області Сулакова І. І., третя особа - Сільськогосподарський виробничий кооператив «Єдність народів» (далі - СВК «Єдність народів»), про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину.
 
Позовну заяву мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , 1936 року народження. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з майнового паю в складі майна пайового фонду СВК «Єдність народів».
ОСОБА_1 є спадкоємицею майна після смерті ОСОБА_2 та 08 серпня 2019 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому частка пайового фонду зазначена як «6 244 (шість тисяч двісті сорок чотири) гривні 00 копійок» замість «6 244 (шість тисяч двісті сорок чотири) гривні 00 копійок або 0,15 відсотків».
31 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Саратського нотаріального округу Одеської області Сулакова І. І. про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, додатково вписати вартість пайового фонду підприємства та відсоток від загальної вартості пайового фонду спадкодавця.
Однак приватний нотаріуса Саратського нотаріального округу Одеської області Сулаков І. І. вважає, що внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом є неможливим у зв`язку з тим, що внесені всі необхідні дані та вказане свідоцтво видане на підставі Закону України «Про нотаріат».
Ураховуючи викладене,  ОСОБА_1  на підставі статті 1300 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) просила суд зобов`язати приватного нотаріуса Саратського нотаріального округу Одеської області Сулакова І. І. внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, змінивши останній абзац тексту вже виданого їй свідоцтва, серія НОМЕР_1 за реєстровим № 1731, на наступний: «Вартість майнового паю складає 6 244 (шість тисяч двісті сорок чотири) гривні 00 копійок або 0,15 відсотків».
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 15 березня 2021 року у складі судді Рязанової К. Ю. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки нотаріус діяв відповідно до вимог чинного законодавства та наданих йому повноважень. За своєю правовою природою повноваження нотаріуса є дискреційними повноваженнями та його виключною компетенцією. З аналізу статті 1300 ЦК України вбачається, що її застосування є можливим у випадку, коли після видачі свідоцтв про право на спадщину за законом з`являються інші спадкоємці.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 03 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Саратського районного суду Одеської області від 15 березня 2021 року скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено.
Зобов`язано приватного нотаріуса Саратського нотаріального округу Одеської області Сулакова І. І. внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, видане  ОСОБА_1 , змінивши останній абзац тексту вже виданого свідоцтва, серія НОМЕР_1 за реєстровим № 1731, на наступний: «Вартість майнового паю складає 6 244 (шість тисяч двісті сорок чотири) гривні 00 копійок або 0,15 відсотків».
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 є одноосібним власником спадкового майна, яке перейшло до неї на передбачених законом підставах, тому згода інших осіб для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину не потрібна. 
Крім того, наявні невідповідності у свідоцтві про право на спадщину порушують майнові права спадкоємця як власника.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2021 року до Верховного Суду, СВК «Єдність народів», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 03 червня 2021 року, а рішення Саратського районного суду Одеської області від 15 березня 2021 року залишити в силі. Також заявник просив стягнути з ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 681,60 грн та витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн.
 
Підставою касаційного оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 03 червня 2021 року заявник вказує застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 758/5329/15 (провадження                       № 61-18376св18), від 17 березня 2021 року у справі № 761/36415/18 (провадження № 61-15155св20).
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_1 невірно обрала спосіб захисту своїх прав, оскільки статтею 1300 ЦК України не передбачено зобов`язання нотаріуса вчиняти певні дії.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу  ОСОБА_1 зазначила, що касаційна скарга СВК «Єдність народів» не підлягає задоволенню, оскільки нормою статті 1300 ЦК України чітко передбачено, що суд, за наявності підстав, зобов`язує нотаріуса внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. При цьому нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину має керуватися правовстановлюючими документами і не порушувати майнові права спадкоємця.
Крім того, ОСОБА_1 у клопотанні просила суд покласти судові витрати за надання правничої допомоги під час розгляду касаційної скарги у вказаній справі у розмірі 9 080,00 грн на СВК «Єдність народів».
 
Відзив на касаційну скаргу від приватного нотаріуса Саратського нотаріального округу Одеської області Сулакова І. І. не надходив.
 
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою СВК «Єдність народів», від імені якого діє адвокат Манова І. М., на постанову Одеського апеляційного суду від 03 червня 2021 року і витребувано із Саратського районного суду Одеської області цивільну справу № 513/995/20.
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2022 року справу призначено до судового розгляду.
 
2.     Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга СВК «Єдність народів» підлягає частковому задоволенню.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08 серпня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І. І., ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , 1936 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Майновий пай в складі майна пайового фонду СВК «Єдність народів» належав ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ОД ХХІІ, № 17134, виданого 25 квітня 2018 року Кривобалківською сільською радою Саратського району Одеської області. Вартість майнового паю складає 6 244 (шість тисяч двісті сорок чотири) гривні 00 копійок або 0,15 відсотків (а. с. 26).
 
Свідоцтво про право на спадщину видано приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І. І. на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ОД-ХХІІ, № 17134, виданого 25 квітня 2018 року Кривобалківською сільською радою Саратського району Одеської області ОСОБА_2 . Загальна вартість майна пайового фонду підприємства на 23 лютого 2000 року становить 4 137 тисяч гривень, частка ОСОБА_2 визначена в розмірі 6 244 гривень, або 0,15 відсотків (а. с. 27).
 
Відповідно до довідки СВК «Єдність народів» від 24 квітня 2019 року № 2 майновий пай в розмірі 6 244 (шість тисяч двісті сорок чотири) гривні ОСОБА_2 не видавався в натурі (а. с. 28).
 
31 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І. І. із заявою, в якій просила видати свідоцтво про право власності на майновий пай (майновий сертифікат) згідно з оригіналом, загальна вартість майна пайового фонду підприємства становить 4 137 тисяч гривень і частка ОСОБА_2 визначена у розмірі 6 244 гривень, або 0,15 відсотків, станом на 23 лютого 2000 року (а. с. 33).
 
У відповіді приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І. І. від 01 жовтня 2020 року № 985/01-16 зазначено, що внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом є неможливим у зв`язку з тим, що внесено всі необхідні дані та вказане свідоцтво видано на підставі Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та форми № 1 Правил ведення нотаріального діловодства (а. с. 34).
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги, колегія суддів вважає, що постанова Одеського апеляційного суду від 03 червня 2021 року не відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
 
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
 
Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
 
Тлумачення наведених норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати, чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.
 
Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.
 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
 
Предметом позовних вимог ОСОБА_1 є матеріально-правова вимога до приватного нотаріуса про зобов`язання внести зміни до свідоцтва про право власності на спадщину за законом.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. Зміни до свідоцтва про право на спадщину можуть бути внесені на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду.
 
Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину в судовому порядку може мати місце тоді, коли відсутня згода спадкоємців на внесення таких змін до свідоцтва, а також існують інші обставини, що позбавляють можливості внести такі зміни в нотаріальному порядку.
 
Закон не конкретизує підстави, за яких можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину, але виходячи зі змісту статті 1300 ЦК України, можна дійти висновку, що такі зміни може бути внесено або через технічні помилки у тексті свідоцтва, або у разі виникнення обставин, які вимагатимуть внесення змін до свідоцтва щодо розміру/складу спадкового майна.
 
За матеріалами справи 01 жовтня 2020 року приватний нотаріус Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулаков І. І. відмовив ОСОБА_1 у внесенні змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вважав, що до свідоцтва внесено всі необхідні дані, свідоцтво видано на підставі Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та форми № 1 Правил ведення нотаріального діловодства (а. с. 34).
 
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальних дій. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження.
 
Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (статті 50 Закону України «Про нотаріат»).
 
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 березня 2021 року у справі № 473/1878/19 (провадження                    № 61-20469сво19) зазначив, що: «тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що слід розмежовувати оскарження: 1) нотаріальної дії, 2) відмови у вчиненні нотаріальної дії; 3) нотаріального акта». 
 
У постанові Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 754/16825/15-ц (провадження № 61-3156св18) викладено висновок, що суд не може зобов`язати нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат».
 
У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 161/9939/17 (провадження № 61-40053св18) Верховний Суд зазначив, що «суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Суд зазначеного не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення вимог про зобов`язання приватного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Тобто суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції».
 
У справі, що переглядається в касаційному порядку, суд першої інстанції правильно встановив, що за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства України, повноваження нотаріуса є дискреційними та його виключною компетенцією, і суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) цього суб`єкта повноважень, однак передчасно дійшов висновку про те, що «нотаріус діяв у відповідності до вимог чинного законодавства та наданих йому повноважень».
 
Натомість апеляційний суд, зобов`язуючи приватного нотаріуса Саратського нотаріального округу Одеської області Сулакова І. І. внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_1 , неправильно застосував норми матеріального права, дійшов помилкового висновку про задоволення такої вимоги ОСОБА_1 . 
 
Отже, позовна вимога про зобов`язання нотаріуса вчинити дії не підлягає задоволенню внаслідок обрання позивачкою неефективного способу захисту.
 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок міститься, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21).
 
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у цій категорії справ належним відповідачем є не нотаріус, а особа, з якою позивач має матеріально-правовий спір. У подальшому ОСОБА_1 не позбавлена можливості захистити свої право шляхом пред'явлення позову до належного відповідача і обравши належний спосіб захисту. 
 
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справу на новий розгляд (пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
 
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За викладених обставин постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову. 
 
Щодо вимог про стягнення судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, та відшкодування витрат на правничу допомогу
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
У касаційній скарзі СВК «Єдність народів» просило суд стягнути з  ОСОБА_1 на їх користь сплачений судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 681,60 грн та витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн.
 
З матеріалів справи вбачається, що СВК «Єдність народів» понесла судові витрати у розмірі 1 681,60 грн зі сплати судового збору за подання до Верховного Суду касаційної скарги, що підтверджується платіжним дорученням від 02 липня 2021 року № 2438.
 
Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Враховуючи, що вимоги касаційної скарги задоволено частково, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь СВК «Єдність народів» судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 1 681,60 грн.
 
Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
 
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
 
Положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
 
Пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
 
Зазначене узгоджується із практикою, запровадженою у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду (зокрема, постанова від 16 квітня 2019 року у справі № 817/1889/17 (провадження № К/9901/54324/18), та із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
 
СВК «Єдність народів» долучило до касаційної скарги на постанову Одеського апеляційного суду від 03 червня 2021 року копію договору про надання правової допомоги від 29 червня 2021 року № 39, укладеного між адвокатом Мановою І. М. та СВК «Єдність народів», відповідно до якого останнє сплатило адвокату гонорар у розмірі 10 000,00 грн.
 
Однак СВК «Єдність народів» не було долучено жодного розрахунку понесених витрат на професійну правничу допомогу під час касаційного провадження, такий розрахунок не був поданий впродовж усього касаційного провадження.
 
Частина восьма статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.
 
З огляду на викладене відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь СВК «Єдність народів» судових витрат, пов`язаних з витратами на правничу допомогу.
 
Також у вересні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду клопотання про стягнення на її користь з СВК «Єдність народів» витрат на правничу допомогу за підготування відзиву на касаційну скаргу в розмірі 9 080,00 грн.
 
Однак відповідно до вимог статті 141 ЦПК України відсутні підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 , оскільки касаційна скарга СВК «Єдність народів» підлягає задоволенню.
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Єдність народів», від імені якого діє адвокат Манова Інна Миколаївна, задовольнити частково.
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 03 червня 2021 року скасувати, рішення Саратського районного суду Одеської області від 15 березня 2021 року змінити у частині мотивів відмови у задоволенні позову, а у решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Єдність народів» судові витрати, що складаються із судового збору за подання касаційної скарги, у розмірі 1 681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 (шістдесят) копійок.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                       І. А. Воробйова

                                                                                                                  Г. В. Коломієць

                                                                                                                   Р. А. Лідовець

                                                                                                                   Ю. В. Черняк