ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року	Львів	Справа № 380/2257/21 пров. № А/857/8397/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                       Хобор Р.Б.,
суддів                                                                            Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.
з участю секретаря судового засідання                           Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року, ухвалене суддею Кравців О.Р. у м. Львові о 13 год 15 хв., у справі № 380/2257/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Львівської міської ради про скасування податкового повідомлення-рішення,

                                                             В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.10.2019 року № 285-3301-1306 про сплату 543369,36 грн. орендної плати з фізичних осіб за 2018-2019 роки.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 21.10.2019 року № 285-3301-1306.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області судовий збір в сумі 5434 грн. 00 коп.
Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що договором оренди не передбачено збільшення орендної плати внаслідок індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тому нарахування орендної плати із застосуванням індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки є безпідставним.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь і земель несільськогосподарського призначення. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної оцінки земель. Отже, відповідач вважає, що правомірно розрахував позивачці орендну плату за землю із врахуванням індексації нормативної грошової оцінки. Натомість суд першої інстанції надав невірну оцінку цим правовідносинам.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що 04 серпня 2015 року між позивачкаю та Брюховицькою селищною радою укладено договір № 7 оренди земельної ділянки загальною площею 4,5 га., кадастровий № 4610166300:08:002:0005 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір укладений строком на 25 років.
У 2018 році позивачка сплатила орендну плату в сумі 83600,00 грн., а у 2019 році - 79100,00 грн.
21.10.2019 року відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № 285-3301-1306 на підставі якого  нарахував позивачці 543369,36 грн. орендної плати за 2018-2019 роки.
На погодившись із цим рішенням відповідача позивачка звернулася до суду.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Відповідно до п.п. 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Згідно з положеннями ст. 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Згідно з ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ПК України).
Окрім цього, відповідно до ст. 30 Закону України «Про оренду землі», зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.
Апеляційний суд, відповідно до пунктів 5 та 9 договору оренди землі, встановив те, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яку орендує позивачка, становить 5747749,56 грн., а орендна плата становить 178859,96 грн. за рік.
Отже, сторони у договорі погодили, що орендна плата, яку позивачка сплачує орендодавцеві – Брюховецькій селищній раді становить 178859,96 грн.
Апеляційний суд встановив те, що сторони договору за спірні податкові періоди (2018-2019 роки) змін у договір, щодо розміру орендної плати, не вносили.
Тому, апеляційний суд вважає помилковим посилання суду першої інстанції на довідку Брюховицької селищної ради від 16.09.2015 року № 1669, та, у зв`язку із цим, твердження про те, що позивачка у 2018 та 2019 роках сплачувала належний розмір орендної плати, оскільки ця довідка видана з урахуванням рішення Брюховицької селищної ради № 530 від 29.12.2014 року, яким зменшено орендну плату для землекористувачів, які мають земельні ділянки для влаштування зони відпочину на 2015 рік, а не на 2018 та 2019 роки.
Ця обставина жодним чином не спростовує того факту, що позивачка у 2018 та 2019 роках мала платити орендну плату у розмірі 178859,96 грн., як це вказано у договорі.
Натомість, відповідач протиправно, за 2018 та 2019 рік нарахував позивачці орендної плати в сумі 543369,36 грн., тобто по 271684,68 в рік, оскільки такий розмір не відповідає умовам договору.
При нарахуванні цієї суми відповідач виходи з того, що розмір орендної плати кожного року залежить від індексації нормативної грошової оцінки, як це передбачено нормами п. 289.1 та 289.2 ст. 289 ПК України.
Згідно з цими нормами, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.
У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.
Отже, з цієї норми слідує те, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин щороку розраховує лише величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель.
Натомість, апеляційний суд зауважує, що зміна розміру орендної плати, залежно від величини коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, погоджується сторонами договору, шляхом внесення у договір відповідних змін.
Натомість апеляційний суд встановив те, що сторони у 2018 та 2019 роках не вносили у договір змін, який би визначав (змінював) розмір орендної плати залежно від величини коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель.
Тому, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції в тому, що відповідач неправильно розрахував позивачці розмір орендної плати за вказані роки.
Оскільки суд не наділений повноваженням, щодо розрахунку розміру орендної плати, то апеляційний суд вважає, що оскаржене податкове повідомлення-рішення необхідно скасувати повністю.
Зважаючи на такий висновок у задоволенні позову необхідно відмовити.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року в справі № 380/2257/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повний текст постанови складений 03.10.2022 року