ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8030/22 Справа № 205/10585/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача                                         Никифоряка Л.П.
суддів                                                 Гапонова А.В., Новікової Г.В.
за участі секретаря судового засідання         Піменової М.В.
розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського  апеляційного суду справу що виникла з цивільних правовідносин за позовом  ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, за участі третіх осіб, які не заявляли самостійних вимог Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Журавльової Галини Сергіївни про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 , через представника  ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2022року, повне рішення складено 05 вересня 2022 року, головуючий у суді першої інстанції Басова Н.В., -   

В С Т А Н О В И В:

В позові пред`явленому до суду 01 грудня 2021року  ОСОБА_1  виклав вимоги до Дніпровської міської ради про визнання за ним права власності на гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 – далі Спірне майно.
       Існування таких вимог ОСОБА_1 пов`язував із тим, що він єдиний є спадкоємцем першої черги при спадкуванні по закону після смерті батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , як такий що прийняв спадщину та успадкував частину спадкового майна.
        ОСОБА_1 в позовній заяві вказував на те, що через відсутність правовстановлюючих документів на Спадкове майно, а також відсутність документів в підтвердження того, що саме спадкодавець здійснив будівництво, у нього відсутня можливість реалізувати своє право власності.
       Дніпровська міська рада у відзиві на позовну заяву заперечувала проти позову, вказуючи що спадкодавець за життя не набув право власності на спірне нерухоме майно, оскільки не вчинив всіх необхідних для цього дій, з огляду на що спадкоємець також не може набути право власності на це майно в порядку спадкування /79-82/. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2022року відмовлено в позові ОСОБА_1 . Суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належним чином тих обставин, що гараж було збудовано спадкодавцем та останній набув право власності на цей гараж.
Згідно висновків суду, Спірне нерухоме майно не увійшло до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 .
З рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 висловила вимогу про скасування рішення та задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд не взяв до уваги обставин, що мають значення для справи, а саме не з`ясував обставин щодо законності будівництва гаражу, наявності дозволу на початок будівельних робіт, завершення таких робіт і оформлення передачі права на гараж окремими рішеннями органів місцевої ради саме спадкодавцю ОСОБА_3 ; водночас суд не дав належної правової оцінки письмовим доказам. 
Так само судом не враховано, що саме позивач являється єдиним спадкоємцем першої черги за законом, та останній позбавлений можливості в інших спосіб захистити свої спадкові права після смерті батька.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягало також в тому, що беззаперечною є та обставина що спадкодавець вживав всіх необхідних заходів, щодо отримання адреси, виготовлення технічної документації на Спірне майно, та звертався до органів влади з приводу набуття і оформлення права власності на гараж.
Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення представника позивача, за відсутності учасників справи, відповідача та третіх осіб явка яких є необов`язковою, повідомлених про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.
На підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 97/3 від 17 березня 1995року зокрема надано дозвіл ОСОБА_4 на будівництво гаражу в господарській зоні мікрорайону Червоний Камінь /а.с.23/.
Іншим рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 43/5 від 16 лютого 1996року дослівно вирішено переоформити побудований ОСОБА_4 гараж в господарській зоні мікрорайону ОСОБА_5 на ОСОБА_6 і відмінено попереднє рішення № 97/3 від 17 березня 1995року /а.с.25/.
Згодом 19 вересня 2003року виконавчим комітетом Ленінської районного у місті ради винесено рішення № 282/17 в якому йдеться про переоформлення гаражу в господарській зоні мікрорайону ОСОБА_5 з ОСОБА_6 на ОСОБА_3 ; також зазначено, що рішення № 43/5 від 16 лютого 1996року втратило чинність /а.с.26/.
За змістом інформаційної довідки міського комунального підприємства «Земград» від 25 жовтня 2007року ОСОБА_3 пропонувалося до визнання права власності на гараж використовувати тимчасову адресу АДРЕСА_2 /а.с.27/.
Далі у відповідь на лист ОСОБА_3 від 29 січня 2008року міським головою Дніпровської міської ради присвоєно індивідуальному гаражу, розташованому в гаражному комплексі по АДРЕСА_2 ; водночас відзначено, що присвоєння адреси не підтверджує право власності на нерухоме майно та право на земельну ділянку /а.с.29/.
Технічний паспорт на гараж АДРЕСА_3 містить обміри та розрахунки площі гаража станом на 30 січня 2008року та в ньому відсутні відомості щодо його власника /а.с.30-36/.
29 травня 2008року комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» повідомляє ОСОБА_3 про відсутність підстав для оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна і видачу свідоцтва про право власності з тих підстав, що в рішенні № 282/17 від 19 вересня 2003року було вирішено тільки про переоформлення гаражу і не йшлося про оформлення права власності за ОСОБА_3 /а.с.37-38/.
ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_3 , спадщину прийняв його син ОСОБА_1 /40, 41-44, 99-128/. 
Постановою від 09 червня 2021року нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті  ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 на гараж АДРЕСА_3 , у зв`язку з тим, що у заявника відсутній правовстановлюючий документ на це нерухоме майно і через відсутність реєстрації права власності на це майно /а.с.45-46, 129/.
Рішенням державного реєстратора № 58807420 від 17 червня 2021року ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власності на гараж АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 , з тих підстав, що на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної у місті ради № 282/17 від 19 вересня 2003року та рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 43/5 від 16 лютого 1996року гараж був побудований не ОСОБА_3 , а ОСОБА_4 і відсутні правові підстави для набуття права власності на нову річ за особою, яка її не створила /а.с.47-49/.
ОСОБА_1 здійснена оцінка гаражу АДРЕСА_3 , за результатами якої ринкова вартість гаражу станом на 19 листопада 2021року становила 4080,00дол США, що складало 107900,00грн /а.с.51-71/. 
Правові підстави для відмови в задоволенні позовних вимог суд вбачав у тім, що відсутні підстави вважати що спадкодавець ОСОБА_3 набув право власності на Спірне майно, право власності на яке не могло перейти до спадкоємця. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно з`ясував обставини у справі та дотримався норм матеріального права. 

У даній справі сторони не заперечували обставин того, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом як син ОСОБА_3 , який прийняв спадщину та успадкував частину спадкового майна. Позовні вимоги про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна позивач пов`язував із тим, що він є спадкоємцем після смерті батька, котрий в свою чергу набув право власності на гараж на підставі рішення місцевого органу влади. 
Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
За змістом наведеної норми особа стає власником за наявності певних умов та юридичних фактів, установлення яких є важливим для з`ясування того, чи виникло в особи право власності.
За конкретних обставин цієї справи вбачається, що рішення виконавчого комітету Ленінської районного у місті ради винесено рішення № 282/17 від 19 вересня 2003року про переоформлення гаражу в господарській зоні мікрорайону ОСОБА_5 з ОСОБА_6 на ОСОБА_3 по своїй суті не є правочином, так само як передача права на гараж від ОСОБА_4 , який отримав дозвіл на будівництво до ОСОБА_6 на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 43/5 від 16 лютого 1996року; вочевидь мова йде про передачу майнових прав забудовника.

Виникнення права власності у спадкодавця ОСОБА_3 позивач пов`язував із тим, що гараж було збудовано на законних підставах на що вказує рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 97/3 від 17 березня 1995року; також передача права на гараж відбувалась у правомірний спосіб, відповідно до рішень виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 43/5 від 16 лютого 1996року та рішення виконавчого комітету Ленінської районної у місті ради № 282/17 від 19 вересня 2003року; та саме ОСОБА_3 фактично володів гаражем і вживав заходів направлених на отримання адреси та виготовлення технічного паспорту на гараж.

Зі свого боку, позивач у фактичному володінні якого знаходиться гараж вважав, що він має обґрунтовані та законні сподівання на реалізацію свого спадкового права і отримання новозбудованого гаражу у власність. Позов спрямований на захист права позивача на новозбудований гараж, способом захисту позивач обрав визнання за ним права власності в порядку спадкування.
За змістом частини першої та другої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Та належними письмовими доказами підтверджено, що до ОСОБА_7 перейшло майнове право забудовника, однак останній не вжив заходів направлених на прийняття гаражу в експлуатацію, належне оформлення і державну реєстрацію права власності на гараж.

У відповідності до положень частини першої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Причому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі /частина п`ята статті 81 ЦПК України/.
       
Суд першої інстанції відреагував на аргументи позивача стосовно достовірності та доказового значення відповідних рішень органів місцевої влади, інформації щодо присвоєння адресу та технічну документацію на Спірне майно та обґрунтовано вважав що зазначені документальні докази є належними письмовими доказами, однак вони не є правовстановлюючими документами щодо права власності на гараж і по своїй суті не змінюють таких документів.

Також часткове здійснення спадкодавцем повноважень власників щодо фактичного володіння Спірним майном не охоплюються поняттям право власності і не вказують на набуття такого права з боку ОСОБА_3 . 

       Так само не були вирішальними для результатів розгляду даної справи обставини про які зазначав позивач щодо отримання адреси і виготовлення технічної документації, які можна вважати складовими процедури оформлення права власності.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснив позивачу його права та обов`язки щодо надання доказів і сприяв здійсненню його прав, однак позивач жодних інших доказів в підтвердження своїх вимог не надав. 

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 

Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позові – без встановлення відповідних фактів. 

Таким чином, позивач ОСОБА_1 не підтвердив того факту що його батько за життя набув право власності на Спірне майно. 
Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно змісту наведеної норми до складу спадщини не може входити  право власності на гараж АДРЕСА_3 , за тієї умови що спадкодавець не дотримався процедури набуття права власності і не здійснив державну реєстрації такого права. 
З мотивів правового захисту прав позивача суд апеляційної інстанції вважає що останній має практичну доступну можливість реалізувати свої спадкові права в інший спосіб, шляхом визнання за ним прав забудовника з подальшою реалізацією цього права і набуття права власності на Спірне майно.

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції дотримався вимог про законність і обґрунтованість рішення суду що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2022року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 грудня 2022року.

Судді: