П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 листопада 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/25526/21	
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Офісу Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Київської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення, наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, Київської обласної прокуратури та просив: визнати протиправним та скасувати рішення 15-ї кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №14 від 13.09.2021 року про неуспішне проходження атестації прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області; визнати протиправним та скасувати наказ керівника Київської обласної прокуратури №798к від 22.10.2021 року про звільнення його з посади прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області та органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації (пп.2 п.19 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»); зобов`язати Київську обласну прокуратуру поновити його на посаді Обухівської окружної прокуратури Київської області та в органах прокуратури з 17.11.2021 року; стягнути з Київської обласної прокуратури на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.11.2021 року до моменту фактичного поновлення на роботі; стягнути з Київської обласної прокуратури на його користь вихідну допомогу при звільненні в розмірі середньомісячної заробітної плати, що складає 31326 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про безпідставність прийнятого відповідачем рішення про звільнення його з посади прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області та органів прокуратури, оскільки рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є, на його думку, протиправним. Зокрема, позивачем було подано заяву Генеральному прокурору про згоду на проходження процедури атестації прокурорів та на можливе майбутнє звільнення у випадку неуспішного проходження атестації на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону №1697-VII. Позивачем успішно складено іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, у зв`язку із чим його допущено до наступного етапу атестації. Однак, за результатами другого етапу атестації у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, який відбувся 02.11.2020 року, ним було набрано середній арифметичний бал 87, що є менше прохідного балу (93) для успішного складання іспиту, тому його не було допущено до проходження співбесіди. У зв`язку із технічними причинами, що унеможливило об`єктивне проведення анонімного тестування, позивач звернувся із заявою від 02.11.2020 року до голови Третьої кадрової комісії, в якій просив вважати іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки таким, що не відбувся з технічних причин. Зазначена заява була задоволена та комісією було вирішено призначити позивачу повторну дату для другого етапу атестації. Однак, П`ятнадцятою атестаційною комісією було прийнято рішення про неуспішне проходження позивачем другого етапу атестації, що в подальшому слугувало підставою для видання оскаржуваного наказу про звільнення позивача з посади та з органів прокуратури. Позивач наполягає на тому, що П`ятнадцята атестаційна комісія не була уповноважена нівелювати попередні рішення Третьої атестаційної комісії, які є чинним і на момент звернення до суду. Такими діями суб`єктами владних повноважень порушено принцип юридичної визначеності, права та інтереси позивача у сфері права на працю, що зумовило його звернутися за судовим захистом із даним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року позов задоволено частково. Суд вирішив: визнати протиправним та скасувати рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №14 від 13.09.2021    року «Про неуспішне проходження прокурором атестації» в частині, що стосується позивача; визнати протиправним та скасувати наказ Київської обласної прокуратури №798к від 22.10.2021 року про звільнення позивача з посади прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області та органів прокуратури; поновити позивача на посаді прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області та в органах прокуратури з 17.11.2021 року; стягнути з Київської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 58848,08 грн.. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.
Не погоджуючись частково з даним рішенням суду, Офіс Генерального прокурора та Київська обласна прокуратура подали апеляційні скарги.
В апеляційних скаргах зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянти просили його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позову повністю.
Також, не погоджуючись частково з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу.
В цій апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його змінити.
Під час судового засідання 02 листопада 2022 року, проведеного за участю сторін, колегія суддів ухвалила перейти до розгляду даної справи в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення в частині лише апеляційної скарги позивача з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що з 03.01.2017 року позивач працював в органах прокуратури України на різних прокурорських посадах.
Наказом прокурора Київської області №546к від 10.09.2019 року позивача призначено на посаду прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області з 10.09.2019 року.
З огляду на матеріали справи, 07.10.2019 року позивачем було подано заяву Генеральному прокурору про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію.
Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що позивачем успішно складено іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, у зв`язку із чим його допущено до наступного етапу атестації.
Зі змісту відомості про результати тестування (т.ІІІ, а.с.34) судом встановлено, що позивач проходив другий етап атестації у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, який відбувся 02.11.2020 року, і ним було набрано середній арифметичний бал 87, що є менше прохідного балу (93) для успішного складання іспиту, тому його не було допущено до проходження співбесіди.
У зв`язку із технічними причинами, що унеможливило об`єктивне проведення анонімного тестування, позивач звернувся із заявою від 02.11.2020 року до голови Третьої кадрової комісії, в якій просив вважати іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки таким, що не відбувся з технічних причин.
Відповідно до протоколу №6 засідання Третьої кадрової комісії від 02.11.2020 року (питання четверте) (т.ІІІ, а.с.54) під час проведення іспиту на загальні здібності та навички у кадрової комісії виникла необхідність в отриманні інформації у робочої групи та партнерів, які забезпечували проведення тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки. Члени комісії звернулися до ТОВ «Сайметрікс-Україна», яке безпосередньо надавало програмне забезпечення для проходження тестів щодо можливості доступу членів комісії до питань та відповідей, а також історії проходження зазначеного тесту прокурорами, які звернулися до комісії з цих питань, та можливості роздруківки цих даних. На усні запити членів комісії необхідної інформації представниками ТОВ «Сайметрікс-Україна» не надано.
По цьому питанню вирішили (одноголосно): з метою забезпечення об`єктивного розгляду заяв прокурорів, які не набрали мінімальної кількості балів, необхідних для допуску до третього етапу атестації, звернутися до Департаменту кримінально-правової політики та захисту інвестицій з додаванням копій заяв прокурорів, які проходили тестування 02.11.2020 року, для надання інформації, що належить до компетенції робочої групи, затвердженої наказом Генерального прокурора від 15.09.2020 року №449 та ТОВ «Сайметрікс-Україна».
На виконання вказаного рішення 04.11.2020 року голова Третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) письмово звернулась листом №18/2/3-890BH-20 до начальника Департаменту кримінально-правової політики та захисту інвестицій Офісу Генерального прокурора Бонюка О.П. з проханням звернутися до ТОВ «Сайметрікс-Україна» щодо надання інформації кадровій комісії, а саме роздруківок переліку питань та відповідей на них, що стали підставою для визначення результатів тестування по кожній заяві зазначених прокурорів з метою забезпечення об`єктивності розгляду звернень прокурорів, а також прозорості та публічності атестації прокурорів, передбачених п.3 розд. І та п.4 розд.ІІІ Порядку проходження прокурорами атестації №221 від 23.01.2019 року.
Відповідно до протоколу №10 засідання Третьої кадрової комісії від 17.11.2020 року (питання четверте) (т.ІІІ, а.с.55-72) станом на 17.11.2020 року на запит третьої кадрової комісії через Департамент кримінально-правової політики та захисту інвестицій Офісу Генерального прокурора до ТОВ «Сайметрікс-Україна» не надано можливості ознайомитися членам комісії із завданнями та відповідями конкретних прокурорів.
Також, відносно позивача комісією одноголосно прийнято рішення на підставі п.7 Порядку №221 щодо нової дати складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички, так як вказані позивачем в заяві від 02.10.2020 року причини могли негативно вплинути на об`єктивний результат тестування.
В подальшому, повноваження Третьої кадрової комісії були припинені 16.07.2021 року наказом Генерального прокурора №236, яким також визнано таким, що втратив чинність наказ від 10.09.2020 року №424 «Про створення третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих)».
Наказом Генерального прокурора від 22.07.2021 №239 створено П`ятнадцяту кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих).
П`ятнадцятою кадровою комісією на засіданні 13.09.2021 року (протокол №11) розглянуто звернення прокурорів, в т.ч. позивача, з питань проходження іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної вирішено вказані заяви прийняти до відома та ухвалено рішення про неуспішне проходження атестації прокурорами згідно з переліком №1 до цього протоколу, в т. ч. щодо позивача (т.ІІІ, а.с.135).
Згідно із рішенням П`ятнадцятої кадрової комісії від 13.09.2021 року №14 «Про неуспішне проходження прокурором атестації», враховуючи, що прокурор Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_1 за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки набрав 87 балів, що є менше прохідного балу (93) для успішного складання іспиту, встановленого наказом №474, він не допускається до етапу проходження співбесіди та припиняє участь в атестації, у зв`язку із цим прокурор Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію (т.ІІІ а.с.199).
Наказом керівника Київської обласної прокуратури №798к від 22.10.2021 року позивача звільнено з посади прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області та органів прокуратури з 16.11.2021 року.
Підставою для звільнення слугувало рішення №14 від 13.09.2021 року П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про неуспішне проходження атестації, відповідно до пп.2 п.19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».
Вказані обставини і стали підставою для звернення з даним позовом до суду.
Приймаючи рішення про задоволення позову в частині, суд першої інстанції виходив з того, що повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається.
Проте суд зауважив, що з цього загального правила є виняток, визначений в реченні другому пункту 7 розділу I Порядку №221, а саме: якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора. Тобто, за наявності вказаних обставин кадрова комісія не вправі приймати рішення про неуспішне проходження прокурором атестації та зобов`язана призначити прокурору новий час (дату) складання відповідного іспиту.
З матеріалів справи вбачається, що 02.11.2020 року при складенні іспиту на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки позивач набрав 87 балів, що є меншим за прохідний бал.
При цьому, позивач звернувся до Третьої кадрової комісії із заявою щодо повторного складання вказаного іспиту від 02.11.2020 року. У вказаній заяві та у тексті позовної заяви позивач вказує на обставини, які істотно вплинули на перебіг та результат складання іспиту (збій у роботі комп`ютерної техніки).
Суд звернув увагу, що Третьою кадровою комісією вказану заяву позивача було розглянуто по суті та задоволено, - комісія по вказаному питанню вирішила відповідно до пункту 7 розділу І Порядку №221 призначити нову дату складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки для прокурорів, в т.ч. позивача. При цьому, вказане рішення мотивоване технічними причинами, які могли негативно вплинути на об`єктивний результат тестування.
Зазначене рішення Третьої кадрової комісії, яке оформлене протоколом від 17.11.2020 року №10, прийнято одноголосно та підписане всіма присутніми членами комісії, з дотриманням вимог пунктів 12, 13 Порядку №233 (т.ІІІ, а.с.59).
Крім того, суд виходив з того, що зазначене рішення Третьої кадрової комісії є чинним, жодних доказів його скасування чи визнання нечинним суду не надано, а відтак це рішення не підлягає будь-якому ревізуванню судом у межах цієї справи.
При цьому, вказане рішення прийняте саме на підставі пункту 7 розділу І Порядку №221 (тобто, тієї правової норми, яка передбачає, що складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, тому комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора).
В той же час, з матеріалів справи вбачається, що зі збігом значного проміжку часу П`ятнадцятою кадровою комісією на засіданні 25.08.2021 року (протокол № 6) (т. ІІІ, а.с.85) поставлено на голосування та не прийнято рішення про включення позивача до графіку складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, а в подальшому оскаржуваним рішенням №14 від 13.09.2021 року (т. ІІІ, а.с. 199) позивача визнано таким, що неуспішно пройшов атестацію.
Разом з тим, суд звернув увагу, що Закон №113-ІХ, Порядок №221 та Порядок №233 не наділяють кадрову комісію повноваженнями за тими ж самими обставинами ревізувати (переглядати) власне рішення або рішення іншої (попередньої) кадрової комісії щодо призначення прокурору нового часу (дати) складання відповідного іспиту чи проведення з ним співбесіди, як і не передбачають вчинення кадровою комісією повторно дій щодо визначення підстав для призначення нового часу (дати) складання іспиту чи проведення співбесіди, як не передбачають і права комісії або дій по вирішенню питання, чи включати до графіку складання іспитів прокурора, щодо якого вже прийнято рішення про призначення йому нової дати складання іспиту.
На думку суду, у цьому спірному випадку єдиним можливим правомірним варіантом дій П`ятнадцятої кадрової комісії було прийняття рішення про включення позивача (на підставі рішення Третьої кадрової комісії, яке оформлене протоколом від 17.11.2020 року №10) до графіку складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.
Крім того, суд зазначив, що позивач просив зобов`язати Київську обласну прокуратуру поновити його на посаді прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області та в органах прокуратури, - тобто в органі, в якому він не працював, та відповідно звідки не був звільнений.
Отже, поновлення на посаді прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, яку позивач обіймав до звільнення, - є достатнім та ефективним засобом захисту порушеного права позивача, оскільки охоплює його поновлення на службі у органах прокуратури.
Також суд дійшов висновку, що розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).
Відповідно до довідки Київської обласної прокуратури про середній заробіток за період від 01.02.2022 року №21-ф-24 (т.ІІ, а.с.22), у вересні 2021 р. заробітна плата позивача склала 7527,11 грн (відпрацьовано 22 дні), у жовтні 2021 р.    0,00 грн (відпрацьовано 0 днів);    середньоденний заробіток позивача складає 342,14 грн,    середньомісячний    7184,94 грн.
Оскільки днем звільнення позивача є 16.11.2021 року, час вимушеного прогулу становить з 17.11.2021 року по 19.07.2022 року, а всього 172 робочі дні. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 58848,08 грн (342,14 грн х 172 робочі дні) без відрахування обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів, який слід стягнути з Київської обласної прокуратури на користь позивача.
Крім того, суд зазначив, що відповідно до частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Отже, постанову суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення з Київської обласної прокуратури на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 7184,94 грн слід звернути до негайного виконання.
Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.2    ст.19 Конституції України    органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені    Конституцією    та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 4 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі Закон №1697-VII)    встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються    Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Вказаним законом забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»    від 19 вересня 2019 року №113-IX (далі Закон №113-IX) до    Закону №1697-VII    були внесені зміни, зокрема, в тексті    Закону №1697-VII    слова «Генеральна прокуратура України», «регіональні прокуратури», «місцеві прокуратури» замінено відповідно на «Офіс Генерального прокурора», «обласні прокуратури», «окружні прокуратури».
Крім того, згідно пунктів 6, 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ, з дня набрання чинності цим    Законом    усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої    статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Прокурори, які на день набрання чинності цим    Законом    займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Пунктом 10 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ встановлено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.
Згідно п.11 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур. 
Пунктом 14 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX передбачено, що графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.
На виконання вимог    Закону №113-IX, наказом Генерального прокурора №221 від 03 жовтня 2019 року затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі Порядок №221).
Згідно п.1 розділу 1 Порядку №221 атестація прокурорів - це встановлена Розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокурату року 
Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку №221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями. Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.
Згідно з пунктом 11 Порядку №221 особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора. У разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора. У виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні    закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, або дати іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, або дати співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора. Заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше трьох днів з дати, на яку було призначено іспит, співбесіду відповідного прокурора. До заяви має бути долучена копія документу, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. У разі неможливості надати документальне підтвердження інформації про причини неявки в день подання заяви, прокурор має надати таке документальне підтвердження в день, на який комісією було перенесено проходження відповідного етапу атестації, однак до початку складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. Якщо прокурор не надасть документальне підтвердження інформації про поважні причини його неявки до початку перенесеного складення відповідного іспиту, проходження співбесіди, комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Якщо заява прокурора подана до кадрової комісії з порушенням строку, визначеного цим пунктом, або якщо у заяві не вказані поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проведення співбесіди кадрова комісія ухвалює рішення про відмову у перенесенні дати та про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Інформація про нову дату складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора). З моменту оприлюднення відповідної інформації прокурор вважається повідомленим належним чином про нову дату проведення відповідного етапу атестації.
Крім того, пунктом 19 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі    пункту 9    частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав:
1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;
2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;
3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;
4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.
Так, приймаючи спірне рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про неуспішне проходження атестації, відповідачем поставлено на голосування та не прийнято рішення про включення позивача до графіку складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, а в подальшому оскаржуваним рішенням №14 від 13.09.2021 року (т.ІІІ, а.с.199) позивача визнано таким, що неуспішно пройшов атестацію з огляду на набрання балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту.
З аналізу наведеного вбачається, що приймаючи рішення про неуспішне проходження атестації позивачем, відповідач фактично надав правову оцінку обставинам та результату складання позивачем іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (другий етап атестації), а саме: в частині щодо набрання недостатнього прохідного балу, не подання до початку тестування позивачем звернень до робочої групи та членів комісії.
Колегія суддів вважає такі дії та обгрунтування безпідставними та зазначає, що дійсно 02.11.2020 року при складенні іспиту на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки позивач набрав 87 балів, що є меншим за прохідний бал.
При цьому, позивач звернувся до Третьої кадрової комісії із заявою щодо повторного складання вказаного іспиту від 02.11.2020 року, в якій зазначено обставини, що істотно вплинули на перебіг та результат складання іспиту (збій у роботі комп`ютерної техніки).
В свою чергу, Третьою кадровою комісією вказану заяву позивача було розглянуто по суті та задоволено, комісія по вказаному питанню вирішила відповідно до пункту 7 розділу І Порядку №221 призначити нову дату складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки для прокурорів, в т.ч. позивача. При цьому, вказане рішення мотивоване технічними причинами, які могли негативно вплинути на об`єктивний результат тестування. Зазначене рішення Третьої кадрової комісії, яке оформлене протоколом від 17.11.2020 року №10, прийнято одноголосно та підписане всіма присутніми членами комісії, з дотриманням вимог пунктів 12, 13 Порядку № 233.
З наведеного вбачається, що відповідачем вже було досліджено та вирішено питання щодо повторної здачі іспиту позивачем та прийнято комісією з цього приводу відповідне рішення, яке станом як на час прийняття спірного рішення про неуспіше проходження атестації, так і на час вирішення спірних правовідносин судами першої та апеляційної інстанцій, скасоване/змінене не було, що свідчить про безпідставність повторного розгляду та вирішення відповідачем питання щодо здачі іспиту позивачем вдруге та, відповідно, протиправність рішення 15-ї кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №14 від 13.09.2021 року про неуспішне проходження атестації.
Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У справі «Беррехаб проти Нідерландів» від 21 липня 1998 року, суд, виходячи із конкретних обставин, вважав, «що не було дотримано належного балансу між інтересами сторін і з цієї причини була відсутня пропорційність між заходами, що застосовувалися владою, та правовими цілями, що переслідувалися».
Колегія суддів зазначає, що прийняття рішення про неуспішне проходження позивачем атестації №14 від 13.09.2021 року, при одночасному існуванні рішення (яке також приймалось за результатом голосування членів комісії) про перенесення іспиту, та без зазначення нових обставин та підстав, зокрема, законодавчого та/або організаційного характеру, свідчить про порушення принципу пропорційності.
Крім того, відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).
В контексті даних спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що існуваня позитивного рішення щодо повторної здачі іспиту позивачем обгрунтовано породжує у нього "законні сподівання" на включення до переліку осіб, яких допущено для повторної здачі іспиту, при цьому, справа не містить жодних посилань відповідача щодо необгрунтованості таких очікувань позивачем.
Також, у справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини «... підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Зазначений принцип на думку суду передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності».
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункту 58, "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), № 32457/05, пункту 40, "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), № 35298/04, пункту 67).    
Колегія суддів вважає, що прийняття відповідачем рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про неуспішне проходження атестації за наявності чинного рішення, яким задоволено заяву щодо повторної здачі іспиту позивачем, є свідченням дій відповідача в неналежний і непослідовний спосіб та підкреслює порушення обов`язку запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність дій державного органу, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності.
Також, суд не приймає доводи апеляційних скарг (т.5, а.с.122 та 147) з приводу того, що при прийнятті рішення щодо визначення нової дати та часу складання іспиту, кадровою комісією приймалось лише процедурне рішення, а не остаточне.
Колегія суддів наголошує, що рішення щодо задоволення заяви про повторну сдачу іспиту беззаперечно є обставиною, яку слід враховувати при вирішенні питання щодо не/успішності проходження атестації, оскільки таке рішення прямим чином стосується особи, яка проходить атестацію, воно прималось з урахуванням навності технічних причин, що могли вплинути на проходження позивачем атестації.
Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішення 15-ї кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №14 від 13.09.2021 року про неуспішне проходження атестації прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області та  наказу керівника Київської обласної прокуратури №798к від 22.10.2021 року про звільнення позивача з посади прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області та органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог    Закону України    "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Поновлюючи позивача на посаді прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області та в органах прокуратури з 17.11.2021 року, суд першої інстанції зазначав, що     поновлення в такому вигляді є достатнім та ефективним засобом захисту порушеного права позивача, оскільки охоплює його поновлення на службі у органах прокуратури.
Колегія суддів, з урахуванням тієї обставини, що переведення прокурора на посаду прокурора в окружні прокуратури можливе лише у разі успішного проходження ним атестації (п.6 та 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ), погоджується з такими висновками суду, вважає їх правильними та такими, що в належній мірі сприяють як поновленню порушених прав позивача, так і дотриманню мети та духу Закону №113-ІХ в частині проведення атестації, що виражається з одного боку в можливості реалізовувати позивачем своє право на працю (з виплатою грошового забезпечення, вислугою років, тощо), а з іншого в наявності у позивача права та обов`язку пройти всі етипи атестації, передбачені законодавством.
Поряд з цим, поновлюючи позивача в органах прокуратури, суд першої інстанції вирішив стягнути з Київської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 58848,08 грн..
Так, судом зазначено, що відповідно до довідки Київської обласної прокуратури про середній заробіток за період від 01.02.2022 року №21-ф-24 (т.ІІ, а.с.22), у вересні 2021 р. заробітна плата позивача склала 7527,11 грн (відпрацьовано 22 дні), у жовтні 2021 р.    0,00 грн (відпрацьовано 0 днів);    середньоденний заробіток позивача складає 342,14 грн,    середньомісячний    7184,94 грн.
Оскільки днем звільнення позивача є 16.11.2021 року, час вимушеного прогулу становить з 17.11.2021 року по 19.07.2022 року, а всього 172 робочі дні. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 58848,08 грн (342,14 грн х 172 робочі дні) без відрахування обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів, який слід стягнути з Київської обласної прокуратури на користь позивача.
Колегія суддів не погоджується з вказаним розміром середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зазначає, що відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Згідно з частиною 1    статті 27 Закону України «Про оплату праці»    порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого    Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100    (далі Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.
Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Відповідно до пункту 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
З аналізу наведеного вбачається, що середньоденна заробітна плата, з якої в подальшому розраховується середній заробіток за час вимушеного прогулу, визначається саме з урахуванням фактично відпрацьованих днів.
Водночас, суд першої інстанції, під час визначення середньоденного розміру заробітку позивача, враховував довідку Київської обласної прокуратури про середній заробіток від 01.02.2022 № 21-ф-24, в якій за жовтень 2021 року визначено « 0» робочих днів (позивач перебував у відпустці), що суперечить вищевказаним положенням Порядку №100.
Суд апеляційної інстанції витребував довідку про середню заробітну плату за останні два саме відпрацьовані місяці перед звільненням (серпень та вересень 2021 року), яка надана відповідачем та з якої вбачається, що середньоденний заробіток позивача складає 350,10 грн. (15054,22 грн. (заробіток за 2 місяці): 43 (робочі дні)).
Крім того, колегія суддів зазначає про помилковість кількості (172) визначених судом першої інстанції робочих днів, за які слід нарахувати вимушений прогул.
Так, відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України було введено воєнний стан.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до    Закону України    «Про правовий режим воєнного стану».
Положеннями статті 6 вказаного закону передбачено, що у період дії воєнного стану не застосовуються норми    статті 53,    частини першої    статті 65, частин    третьої - п`ятої    статті 67,    статей 71,    73,    78-1    Кодексу законів про працю України та    частини другої    статті 5 Закону України "Про відпустки".
Згідно ст.73 Кодексу законів про працю України встановлено такі святкові дні:
1 січня - Новий рік
7 січня і 25 грудня - Різдво Христове
8 березня - Міжнародний жіночий день
1 травня - День праці
9 травня - День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги)
28 червня - День Конституції України
28 липня - День Української Державності
24 серпня - День незалежності України
14 жовтня - День захисників і захисниць України.
Робота також не провадиться в дні релігійних свят:
7 січня і 25 грудня - Різдво Христове
один день (неділя) - Пасха (Великдень)
один день (неділя) - Трійця.
Отже, враховуючи ст.6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та оскільки період вимушеного прогулу позивача становить з 17.11.2021 року по 19.07.2022 року, частина якого припадає на період запровадженого воєнного стану, колегія суддів приходить до висновку, що кількість робочих днів вимушеного прогулу позивача складає 178 днів, в зв`язку з чим середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 62317,8 грн. (178х350,10 грн.=62317,8 грн.).
Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.
Також, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав щодо негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць, але у зв`язку з невірним розрахунком судом першої інстанції середньоденного заробітку, до негайного виконання повинно бути допущено стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць у сумі 7527,11 грн..
Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення, наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині, а саме рішення суду першої інстанції підлягає зміні.
На підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції по суті дійшов правильних висновків щодо спірних правовідносин, однак не повно встановив обставини по справі в частині.
Стосовно сплаченого позивачем судового збору при апеляційному оскарженні, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно ч.2 ст.132 КАС України правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" (далі Закон).
Зі змісту пункту 1 частини 1 статті 7 Закону вбачається, що сплачена сума судового збору повертається особі, яка його сплатила в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
З наведеного вбачається, що подаючи апеляційну скаргу, позивач був звільнений від сплати судового збору, оскільки справа стосується стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. 
Натомість, при поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1362 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.2652973591.1 від 24 серпня 2022 року, та що свідчить про наявність підстав для повернення вказаного судового збору позивачу.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року змінити, виклавши відповідно п.5 та п.7 резолютивної частини наступним чином:
«Стягнути з Київської обласної прокуратури (ЄДРПОУ 02909996) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток час вимушеного прогулу в сумі 62317,8 грн.».
«Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення з Київської обласної прокуратури (ЄДРПОУ 02909996) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць у розмірі 7527,11 грн.».
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року залишити без змін. 
Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві), 00 грн..
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Федусик А.Г.	
Судді	    	Бойко А.В.    Шевчук О.А.