ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 листопада 2022 року           справа №227/3462/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Сіваченка І.В., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2021 р. у справі № 227/3462/21 (головуючий І інстанції Корнєєва В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського ВРПП Покровського РУП старшого сержанта поліції Здоровець Євгена Вікторовича, Головного управління Національної поліції в Донецькій області про  скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

                                                               ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Поліцейського ВРПП Покровського РУП старший сержант поліції Здоровець Євгена Вікторовича, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просив: скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 909282 від 22.08.2020 відносно ОСОБА_1 про притягнення за ч. 6 ст. ст.122 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення, закрити, за відсутністю в діях події та складу адміністративного правопорушення.
Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2021 року відмовлено у задоволені позовних вимог.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду яке прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким задовольнив позовні вимоги. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що причиною зупинки на місці для інвалідів стала поява перешкоди для руху, яка виразилася у потребі вимушеної зупинки через погіршення стану здоров`я пасажира - ОСОБА_2 (дружини), яка під час руху в автомобілі про це повідомила і позивач був змушений виконати вимушену зупинку. ОСОБА_2 була заслухана в суді як свідок і дала покази, що дійсно вона відчула в дорозі погіршення стану здоров`я і попросила швидко зупинитися для того, щоб прийняти ліки. Наведені судом першої інстанції покази свідка не спростовують факт, що погіршення стану здоров`я ОСОБА_2 мало місце. Також, не враховано покази свідка, яка підтвердила, що на паркуванні, де машина вимушено зупинилася знак 7.17 «Інваліди» був закритий кузовом високого мікроавтобусу, який стояв на сусідньому місці і знак затуляв. Крім того  уточнено, що на сусідньому місці біля знаку п.п.5.38 з розміщеною під ним табличкою 7.17 ПДР України, стояв вищезазначений автомобіль типу мікроавтобус (з високим кузовом), яким була затулена від учасників дорожнього руху, які рухались по дорозі, табличка 7.17 «Інваліди», через те, що табличку 7.17 «Інваліди» встановлено на висоті, що унеможливлює її обзір при умові, що поруч припаркований мікроавтобус. Табличку 7.17 «Інвалід» встановлено з порушенням нормативних вимог, а саме: табличка встановлена не паралельно дорозі, а повернуто під кутом, що ускладнює її обзір водіям, що рухаються по дорозі паралельно цього паркування, де знак встановлено,  що є порушенням п.10.1.1 ДСТУ 4100-2002 «ЗНАКИ ДОРОЖНІ Загальні технічні умови. Правила застосування». Факт, того, що табличку 7.17 «Інваліди» встановлено не паралельно дорозі, а повернуто під кутом, що ускладнює її обзір водіям можливо побачити на відео, яке є матеріалом адміністративного протоколу, що знімав працівник поліції. Факт того, що на сусідньому місці біля знаку стояв автомобіль типу мікроавтобус (з високим кузовом), яким була затулена від учасників дорожнього руху, які рухались по дорозі, табличка 7.17 «Інваліди», підтвердила у судовому засіданні свідок - ОСОБА_2 .
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
22.08.2021 року поліцейським ВРПП Покровського РУП старшим сержантом поліції Здоровець Є.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №909282, якою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020,00 грн (а.с.5)
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 22.08.2021 року о 13:30 годині в м. Покровськ вул. Європейська біля універмагу «Покровськ» керуючи т/з Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_1 здійснив зупинку на місці, що позначене дорожнім знаком 5.38 з додатковою до нього табличкою 7.17 «Інвалід», на якому дозволено лише т/з, якими керують водії з інвалідністю, чим порушив п.п.5.38 п. 5 розділу 33 ПДР України. 
ОСОБА_2 в суді першої інстанції пояснила, що дійсно 22.08.2021 року їхала разом із чоловіком в автомобілі з м. Білозерське в м. Покровськ, і приблизно о 13:30 год., коли проїжджали по вул. Європейській м. Покровськ біля універмагу «Покровськ», їй стало недобре і вона попросила чоловіка зупинити автомобіль для того, щоб купити води та прийняти ліки від остеохондрозу, на який страждає, оскільки працює перукарем, постійно на ногах, і у неї іноді трапляються затискання нервів в шийному відділі хребта, і їй потрібно невідкладно прийняти ліки. В той час вона на знаки дорожнього руху не звернула уваги. Коли під`їхали на місце зупинки, побачили знак і чоловік увімкнув спеціальну кнопочку, вона вийшла та пішла в магазин щоб купити води. ЇЇ стан здоров`я в той час не був критичним, на її думку, стан був середній, вона могла самостійно ходити, обходитися без допомоги інших осіб. Коли вона вийшла з машини, відразу до їх автомобіля підійшов поліцейський, який спитав причину, за якої автомобіль зупинили на місці для інвалідів та попросив посвідчення водія у чоловіка. Вони зупинилися в тому місці, так як більше не було вільних місць на стоянці.
Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено той факт, що позивач порушив п.п.5.38 п. 5 розділу 33 ПДР України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Стосовно позовних вимог про скасування постанови з підстав відсутності факту та доказів вчинення позивачем правопорушення, суд зазначає наступне.
Частиною 6 статті 122 КУпАП встановлено, що зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР ).
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до п. 1.3. ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно з пунктом 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 2.3 ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.
Згідно з п.8.1, 8.2 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.
Відтак, п 8.4 «ґ» ПДР України передбачено інформаційно-вказівні знаки, які запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.
Знак 5.38 ПДР України застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів.
Згідно п. 5.39 розділу 33 ПДР України, знак «Зона стоянки» - визначає зону, де дозволена стоянка, за умов, що зазначаються на знакові або додаткових табличках під ним.
Відповідно до п.п.7.17 п. 33.7 розділу 33 ПДР, табличка 7.17 «Інваліди» до дорожнього знаку 5.38 означає, що дія знаку 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід» відповідно до вимог ПДР України.
Згідно підпункту «ґ» п. 30.3 розділу 30 ПДР, розпізнавальний знак «Інвалід» - квадрат жовтого кольору із стороною 150 мм і чорним зображенням символу таблички 7.17. Знак розміщується спереду і ззаду на механічних транспортних засобах, якими керують водії-інваліди.
Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», пільги особам з інвалідністю надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності (для повнолітніх осіб), категорію «дитина з інвалідністю» (для дітей), а також у відповідних випадках вказано їх основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату).
Пунктом 22 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 134 визначено, що на майданчиках для паркування обов`язково облаштовуються місця (в обсязі 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».
На місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», не можуть бути розміщені інші транспортні засоби.
У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», інших транспортних засобів користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством.
Отже паркування (як стоянка, так і зупинка) водієм транспортного засобу на місці, що позначено знаком з додатковою табличкою 7.17, тобто на місці, де дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, які перевозять інвалідів (крім випадків вимушеної стоянки), створює об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.6 ст.122 КУпАП. 
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Досліджуючи наявний в матеріалах справи докази та пояснення сторін, позивач здійснив стоянку свого автомобіля в зоні дії знаку 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою 7.17 «Інваліди». 
Тобто, матеріали справи підтверджують наявність вказаних у оскаржуваній постанові обставин, та не заперечення позивачем факту вчинення дій, які у розумінні КУпАП є правопорушенням.
Разом з цим, в підтвердження відстуності в своїх діях складу адмінстартивного правопорушення, позивач посилається на те, що він був вимушений зупинитися саме на цьому місці через погіршання стану (хворобу) жінки.
Суд з цього приводу зазначає наступне.
Згідно п.1.10 ПДР України, зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).
Вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, яким перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.
Пасажир - особа, яка користується транспортним засобом і перебуває в ньому, але не причетна до керування ним.
Учасник дорожнього руху - особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному.
Як вбачається з аналізу наведеної норми, однією з характеристик визначення зупинки як вимушеної є стан учасника дорожнього руху.
Відповідно до п.15.14 Правил у разі вимушеної зупинки у місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів щоб прибрати автомобіль, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пп.9.9- 9.11 цих Правил.
Підпункт а пункту 9.9 ПДР передбачає, що у разі вимушеної зупинки на дорозі повинна бути ввімкнена аварійна світлова сигналізація.
Пункт 9.10 ПДР передбачає, що разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий ліхтарик на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі: вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча в одному напрямку менше 100 м.
Проте, позивач доказів в підтвердження того, що вимушена зупинка та паркування зумовлена саме погіршенням стану здоров`я пасажира, не надав, зокрема, щодо звернення пасажира за медичною допомогою або негайною необхідністю купівлі ліків поруч з місцем зупинки З матеріалів справи вбачається лише, що дружина позивача дійсно хворіє на остеохондроз, проходила обстеження протягом 2019-2021 років.
З показань позивача та його дружини, не вбачається, що позивач діяв у стані крайньої необхідності, здійснюючи зупинку та паркування свого автомобіля на місці, яке відведене для паркування осіб з інвалідністю. З пояснень вбачається, що жінка позивача перебувала в такому стані, який дозволив їй самостійно виходити із автомобіля, без допомоги інших осіб пересуватися, здійснювати покупку води тощо. ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомила, що її стан не був критичний, і вони із чоловіком зупинилися в тому місці, так як інших вільних місць на зупинці не було.
Також, матеріали адміністративної справи не містять пояснень ОСОБА_2 , яка у розумінні вимог законодавства була свідком, та яка за поясненнями позивача перебувала біля автомобіля, або клопотання позивача про відібрання таких пояснень.
Крім того, позивач не зазначив підстав неможливості здійснення екстреної зупинки на проїзній частині вздовж тротуару, у разі погіршення стану здоров`я пасажира.
Суд не приймає посилання апелянта, в підтвердження відсутності складу адміністративного правопорушення, на те, що знак 7.17 «Інваліди» був закритий кузовом високого мікроавтобусу, оскільки, як зазначає сам позивач, під час здійснення зупинки на вказаному місці, вже був обізнаний про існування цього знаку на місці зупинки, проте, в порушення вимог законодавства здійснив зупинку транспортного засобу.
Отже, матеріали справи підтверджують наявність вказаних у оскаржуваному рішенні суду обставин, які у розумінні КУпАП є правопорушенням.
З огляду на викладене, постанова у справі про адміністративне правопорушення складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої ч.6 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так, як відповідачем надано достатньо доказів правомірності своїх дій та підтвердження наявності в діях позивача правопорушення.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись статями 271, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2021 р. у справі № 227/3462/21- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.
Повне судове рішення проголошено та підписано 02 листопада 2022 року

Суддя-доповідач                                                                                        Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                                                         І.В. Сіваченко 

                                                                                                                 І.В. Геращенко