Номер провадження: 22-ц/813/1274/22 
Справа № 1522/18783/12
Головуючий у першій інстанції Погрібний С. О.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С., 
суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,
з участю секретаря Шлапак А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду апеляційну скаргу ОСОБА_1  на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2012 року, постановленого під головуванням судді Погрібного С.О., у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
в с т а н о в и в:
У серпні 2012 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 224902,47 грн., а також судовий збір.
В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 21.05.2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №321-0131003/ФКІП-08, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 171700 грн. з розрахунку 17,50% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 21 травня 2008 року по 20 травня 2023 року на споживчі потреби.
Банк повністю та в строки виконав свої зобов`язання за кредитним договором, проте відповідачка, у порушення умов зазначеного договору не здійснювала обов`язкові платежі, у зв`язку з чим у неї перед банком виникла заборгованість, яка станом на 07.07.2012 року складала загальний розмір 224902,47 грн. та складалася з:
- тіла кредиту в розмірі 153576,09 грн.;
- процентів в розмірі 67403,68 грн.;
- комісії за ведення кредиту в розмірі 3922,70 грн.
30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір про передачу активів та кредитних зобов`язань, за яким ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги по кредитному договору № 321-0131003/ФКІП-08 від 21.05.2008 року, укладеному між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 .   
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2012 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволений.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 224902,47 грн.
Вирішено питання про судові витрати.
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду, яка ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2019 року залишена без задоволення.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2019 року замінена сторона виконавчого провадження (стягувача) – ПАТ «Дельта Банк» за дублікатом виконавчого листа на його правонаступника – ОСОБА_2 . 
Не погодившись з заочним рішенням суду,ОСОБА_1  звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким в позові  відмовити повністю,посилаючись на неповне з`ясування всіх фактичних обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянтзазначає, що суд першої інстанції прийняв рішення без належного повідомлення про розгляд справи, що позбавило її права надати суду докази, якими вона заперечує проти позову.
Також апелянт вважає, що заявлені суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору і наданому позивачем розрахунку, а тому не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, у зв`язку з чим не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними.
Крім того апелянт звертає увагу, що позовна заява у відповідності до вимог закону, не містить відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору.
Відзиву до суду надано не було.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
ОСОБА_1 про призначене судове засідання на 21 вересня 2022 року була сповіщена належним чином (а.с. 75-76 т. 2).
Від  ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що вона знаходиться за кордоном, строк перебування якого закінчується 06.12.2022 року (а.с. 80-81 т. 2).
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Щодо клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає, що саме по собі посилання про знаходження за кордоном, строк перебування якого закінчується 06.12.2022 року, не є підставою для відкладення розгляду справи, а доказів про неможливість прийняти участь у судовому засіданні, зокрема в режимі відеконференції, не можуть бути підставою для відкладення розгляду справи на тривалий час.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду зазначеним вимогам відповідає не в повній мірі, з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неодноразово, систематично не виконував належним чином взяті на себе договірні зобов`язання, чим надав позивачу право вимагати дострокового погашення кредиту та проведення повного розрахунку з банком за користування кредитними коштами, а тому стягнув заборгованість за кредитним договором у розмірі 224 902 грн. 47 коп., яка складається із:
-тіла кредиту у розмірі 153576,09 грн.;
-процентів в розмірі 67403,68 грн.;
-комісії за ведення кредиту в розмірі 3922,70 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 153 576,09 грн. та відсотків у розмірі 67 403,68 грн., виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що за договором про передачу активів та кредитних зобов`язань від 30.06.2010 року, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору № 321-0131003/ФКІП-08 від 21.05.2008 року.
Між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 21 травня 2008 року укладено кредитний договір № 321-0131003/ФКІП-08.
Відповідно до п. 1. договору банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 171700 грн. з розрахунку 17,50% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 21 травня 2008 року по 20 травня 2023 року на споживчі потреби.
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, що підтверджується матеріалами справи, зокрема заявою на видачу готівки № 3822 від 21 травня 2008 року, проте, відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує.
Відповідно до п. 2.4 договору повернення кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами в розмірі не менш як 953,89 гривень по 20 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.
За п. 2.7 договору нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту по 20 число кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку, або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку позичальника.
Відповідно до п.4.2 кредитного договору позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, комісій, штрафних санкцій та інших платежів за цим договором у передбачені за цим договором строки.
Згідно до п.6.2 договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, а позичальник зобов`язаний повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за договором у разі порушення позичальником умов договору.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконаннюу цей строк (термін).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
На підставі вищевикладених обставин та норм чинного законодавства, з урахуванням того, що відповідач неодноразово, систематично не виконував належним чином взяті на себе договірні зобов`язання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на законних підставах стягнув з ОСОБА_1 тіло кредиту у розмірі 153 576,09 грн. та відсотки у розмірі 67 403,68 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом ОСОБА_3 не було сповіщено належним чином про розгляд справи, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не підлягають задоволенню за таких підстав.
Відповідно до ч. 5 п. 5 ст. 74 ЦПК України (який діяв на момент розгляду справи у 2012 році), у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до поштових направлень судові повістки про виклик ОСОБА_3 за зареєстрованим місцем проживання були повернуті з помітками про не проживання відповідача, що відповідно до ст. 74 ЦПК України (яка діяла на момент розгляду справи) вважається належним сповіщенням (а.с. 32, 34-35, 39-40 т. 1).
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять досудового врегулювання, а тому судом була стягнення заборгованість за всім кредитом неправомірно, колегія суддів вважає безпідставним з тих підстав, що з матеріалів справи вбачається, що банком направлялась досудова вимога про дострокове виконання зобов`язання в повному обсязі (а.с. 17 т. 1).
Доводи апеляційної скарги про незгоду з розрахунком, заявленим позивачем за відсутність первинних бухгалтерських документів, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не підлягають задоволенню за таких підстав.
В матеріалах справи міститься надана позивачем довідка-розрахунок заборгованості, з якої вбачається нарахування банком заборгованості по кожному з видів платежів (основний борг, відсотки, комісія) (а.с.18 т. 1).
Виписка з рахунку особи, яка відповідає вимогам законодавства та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.
Матеріали справи не містять письмових доказів на спростування заборгованості, невідповідності розрахунку умов договору, контр-розрахунку апелянтом не вказано та суду не надано.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом від 01 серпня 2022 року у справі № 369/11694/15-ц та від 06 липня 2022 року у справі № 128/2269/20, провадження № 61-1119св21 (ЄДРСРУ № 105190738).
Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком суду про стягнення з ОСОБА_1 комісії за ведення кредиту у розмірі 3 922,70 грн., з огляду на таке.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як вбачається з п.1.4 кредитного договору № 3210131003/ФКІП-08, укладеного 21 травня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 , кредит надавався позичальнику на споживчі потреби.
За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. 
Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним.
В постанові Великої Палати ВС від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21), зроблено висновок про те, банк не міг стягувати плату за управління кредитом, адже такі дії не є банківською послугою, яку замовив позичальник.
 
Враховуючи наведені правові висновки, приймаючи до уваги п.1.4 кредитного договору № 3210131003/ФКІП-08, укладеного 21 травня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 , відповідно до якого кредит надавався позичальнику на споживчі потреби, колегія суддів не погоджується з висновком суду про стягнення з відповідача комісії за ведення кредиту у розмірі 3 922,70 грн., оскільки такі вимоги є необґрунтованими. При цьому банк не мав права встановлювати до кредитного договору комісію за ведення кредиту, тобто за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною.
 
Суд першої інстанції на вищевикладені обставини та вимоги закону уваги не звернув, у зв`язку з чим крім тіла кредиту та відсотків помилкового стягнув з відповідача комісію на ведення кредиту.
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що стягнута з ОСОБА_1 на користь позивача сума підлягає зменшенню та стягненню підлягає заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 220 979,77 грн., яка складається з тіла кредиту у розмірі 153 576,09 грн. та відсотків у розмірі 67 403,68 грн.
 
Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
З урахуванням зменшення суми стягнення заборгованості з ОСОБА_1 також підлягає і зменшенню сума судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції пропорційно задоволених позовних вимог до 2 209,79 грн.
 
Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2012 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором – змінити.
Зменшити суму стягнення заборгованості до 220 979 гривень 77 копійок та зменшити суму судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції до 2 209 гривень 79 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 29 вересня 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

        Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

                               ______________________________________ Т.В. Цюра