ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 675/585/22
Провадження № 22-ц/4820/1507/22

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
секретаря: Шевчук Ю.Г.

за участю: апелянта ОСОБА_1 , представника Ізяславського відділу ДВС у Шепетівському районі Хмельницької області Кмін Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2022 року (суддя Демчук П.В.) за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Ізяславського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області,
в с т а н о в и в :
У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Ізяславського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області.
В обґрунтування скарги зазначав, що 13 липня 2010 року Ізяславським районним судом був виданий виконавчий лист № 2-2433/10 про стягнення із ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на утримання доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою державного виконавця Кмін Ю.С. від 24.12.2021 року у виконавчому провадженні №20402644 був накладений арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , а саме, на суму 10216 грн., що знаходяться на картковому рахунку у КБ «Приватбанк» та 11.01.2022 року був накладений арешт на грошові кошти в сумі 10216 грн. на картковому рахунку в «Ощадбанку», де зберігалися кошти на поховання та кошти з монетизації субсидії. Зазначеними коштами він не може скористатися і на даний час.
На звернення ОСОБА_1 14 лютого 2022 року Ізяславський відділ ДВС повідомив, що станом на 24 грудня 2021 року у нього як божника існувала заборгованість по аліментах у розмірі 10216,50 грн.
У квітні 2022 року він звернувся до Ізяславського відділу ДВС про надання йому копії постанови від 24.12.2021 року, якої він раніше не отримував.
20 квітня 2022 року вказана постанова була йому вручена, а також наданий розрахунок заборгованості, з чого видно, що станом на грудень 2021 року заборгованості, яка б давала підстави для накладення арешту на кошти, не існувало.
У зв`язку з цим скаржник просив суд поновити строк для оскарження постанови державного виконавця Ізяславського відділу ДВС Кмін Ю.С. від 24 грудня 2021 року у виконавчому провадженні №20402644 про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , визнати дії державного виконавця неправомірними та скасувати постанову державного виконавця Кмін Ю.С. від 24 грудня 2021 року у виконавчому провадженні № 20402644 про арешт коштів боржника ОСОБА_1 .
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2022 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Ізяславського відділу ДВС в Шепетівському районі Хмельницької області відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що при винесенні постанови про арешт коштів 24 грудня 2021 року державний виконавець Кмін Ю.С. діяла відповідно до закону, у межах наданих повноважень, тому підстав для визнання її дій неправомірними не вбачається. Арешт коштів боржника у виконавчому провадженні переслідує мету забезпечення стягнення заборгованості за аліментами.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2022 року скасувати та постановити своє рішення, яким задовольнити вимоги скарги про визнання дій неправомірними та скасування постанови державного виконавця Ізяславського відділу ДВС Кмін Ю.С. від 24 грудня 2021 року у виконавчому провадженні №20402644 про арешт коштів боржника ОСОБА_1 .
В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції хоч і було досліджено надані сторонами докази та виконавче провадження, однак, обґрунтування розрахунку з посиланням на докази судом зроблено не було.
Так, як зазначає апелянт, на його звернення 14 лютого 2022 року Ізяславський відділ ДВС повідомив, що станом на 24 грудня 2021 року в ОСОБА_1 як боржника існувала заборгованість по аліментах у розмірі 10 216,50 грн. 
У квітні 2022 року він звернувся до Ізяславського відділу ДВС про надання копії постанови, яку він не отримував, про накладення арешту на належні йому кошти від 24.12.2021 року та надання розрахунку заборгованості станом на момент звернення. 
20 квітня 2022 року боржник отримав копію постанови та розрахунок заборгованості, відповідно якого суми заборгованості станом на грудень 2021 року, яка б давала підстави для накладення арешту на його кошти, не існувало.
Крім того, він постійно інформував державного виконавця Кмін Ю.С. про хід оплат по аліментах. Відтак, дії державного виконавця не відповідають закону, чого місцевим судом враховано не було.
У відзиві на апеляційну скаргу державна виконавча служба зазначає, що висновки суду першої інстанції повністю узгоджуються з законодавством, яке регулює дані правовідносини, просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених у ній.
Представник Ізяславського відділу ДВС у Шепетівському районі Хмельницької області проти апеляційної скарги заперечила, просила її відхилити.
В судове засідання стягувач ОСОБА_2 не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.
Згідно з частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що на виконанні в Ізяславському відділі ДВС з 22.07.2010 року перебуває виконавчий лист № 2-2433/10 про стягнення із ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи із 09.06.2010 року і до повноліття дитини.
Із матеріалів виконавчого провадження слідує, що станом на 24 грудня 2021 року заборгованість у заявника за аліментами складала 10 216,50 грн.
Керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець Кмін Ю.С. 24 грудня 2021 року прийняла постанову про арешт коштів боржника (а. с.8).
04 січня 2022 року ОСОБА_1 пред`явив квитанцію про сплату аліментів за грудень 2021 року у розмірі 3000 грн.
І в подальшому, після отримання державним виконавцем інформації про призначення компенсації ОСОБА_1 , як такому, що надає соціальні послуги, був проведений перерахунок заборгованості по аліментах.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1)звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2)звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3)вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4)заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 18 названого Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
За змістом положень ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
При цьому, відповідно до ч. 10 ст. 56 цього Закону у порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи забезпечення та заходи щодо примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, у тому числі накладати арешт на кошти, які перебувають на рахунках.
Як вбачається із матеріалів справи станом на 24 грудня 2021 року у ОСОБА_1 заборгованість за аліментами складала 10216 грн. 50 коп., у зв`язку чим дії державного виконавця щодо арешту коштів божника є правомірними.
Згідно з ч. 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
Доказів на спростування зазначеного розміру заборгованості станом на 24.12.2021 року матеріали справи не містять, заявником не надано суду.
В подальшому після пред`явлення ОСОБА_1 04 січня 2022 року квитанції про оплату аліментів за грудень 2021 року в розмірі 3000 грн., згідно його заяви від 04.01.2022 року №1, та надходження в січні 2022 року повідомлення від відповідного органу про призначення ОСОБА_1 компенсації, за надання соціальної послуги, за період 01.11.2021 року до 31.12.2021 року та з 01.01.2022 року до 31.10.2022 року – державним виконавцем було проведено перерахунок заборгованості за аліментами з урахуванням даної інформації. 
Таким чином, арешт рахунків боржника постановою державного виконавця від 24.12.2021 року був накладений відповідно до норм чинного законодавства, в межах повноважень державного виконавця. Арешт коштів боржника у виконавчому провадженні переслідує легітимну мету – забезпечення стягнення заборгованості, та підстав вважати, що такий арешт був накладений незаконно, немає. Доказів того, що вони є спеціальними рахунками, матеріали справи не містять.
Доказів неправомірності дій державного виконавця, які б не відповідали закону, скаржник не навів.
Наведеним підтверджується, що підстави для скасування ухвали Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20.07.2022 року відсутні.
Таким чином, за відсутності доводів апеляційної скарги, які є підставою для скасування рішення суду, апеляційна скарга як необґрунтована підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд –
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 21 листопада 2022 року.

Судді                                                                   Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк