ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року 
м. Київ

справа №120/338/19-а
адміністративне провадження № К/9901/19779/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шарапи В.М.,
суддів: Єзерова А.А., Чиркіна С.М.,  
розглянув у порядку письмового провадження 
касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.03.2019 (головуючий суддя Мультян М.Б.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2019 (головуючий суддя Шидловський В.Б., судді Сторчак В.Ю., Кузьменко Л.В.) 
у справі №120/338/19-а 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області 
про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1. У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила:
1.1. визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області); 
1.2. зобов`язати відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки паю 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, як члену фермерського господарства "Озерне-2015" (за межами населеного пункту, державної форми власності).
2. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.03.2019 позовні вимоги задоволено частково:
2.1. Визнано протиправним та скасовано наказ №2-642/15-19-СГ від 17.01.2019, виданий ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки паю 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, як члену фермерського господарства "Озерне-2015" (за межами населеного пункту, державної форми власності).
2.2. Зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки паю 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, як члену фермерського господарства "Озерне-2015" (за межами населеного пункту, державної форми власності), з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
2.3. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
2.4. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 384,20 грн.
3. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2019 скасовано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.03.2019.
3.1. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
4. Судами попередніх інстанцій під час судового розгляду справи встановлено наступні фактичні обставини: 
4.1. 28.09.2017 ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки 3,3 га на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.
4.2. За результатами розгляду поданого клопотання 03.11.2017 ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області надало відповідь оформлену у вигляді листа № КО-18932/0-9707/6-17 згідно якої, відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв`язку з тим, що позивач не подала документів, як вважав відповідач, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.
4.3. Дана відмова була оскаржена до Вінницького окружного адміністративного суду.
4.4. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.12.2017 у справі №802/2144/17-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду, позов ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, задоволено частково. Зокрема, але не виключно, зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності).
4.5. На виконання вказаної постанови Вінницького окружного адміністративного суду, ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянуто клопотання ОСОБА_1 та 12.02.2018 ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області листом за № КО-18929/0-585/0/95-18 відмовило у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства, з підстав невідповідності місця розташування об`єкта вимогам, прийнятих відповідно них нормативно-правових актів.
4.6. Вказану відмову ОСОБА_1 оскаржила до Вінницького окружного адміністративного суду.
4.7. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.09.2018 у справі № 802/1128/18-а адміністративний позов задоволено частково, зокрема зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
4.8. На виконання вказаного судового рішення відповідач 17.01.2019 видав наказ «Про відмову надання дозволу на розроблення документації із землеустрою». В обґрунтування зазначеної відмови, відповідач посилався на те, що у позивача відсутнє право користування (власності) щодо бажаної земельної ділянки, тому остання не може надаватися у власність відповідно до частини 5 статті 116 та частини 7 статті 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).
4.9. Не погодившись з цим наказом, вважаючи його протиправним, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.
5. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що оскаржений наказ від 17.01.2019, виданий ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 3,3 в умовних кадастрових гектарах із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області із цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку. Судове рішення мотивовано тим, що право ОСОБА_1 , відповідно до статті 13 Закону України «Про фермерські господарства» 19.06.2003 № 973-IV (далі - Закон № 973-IV), як члена фермерського господарства на отримання земельної ділянки із земель, що використовуються ФГ "Озерне-2015" встановлено судовим рішенням в адміністративній справі №802/2144/17-а.
6. Суд апеляційної інстанції, не погоджуючись із мотивами рішення суду першої інстанції, вказав, що ОСОБА_1 є членом фермерського господарства "Озерне-2015", а не те, що вона має право на отримання земельної ділянки із земель, що використовуються фермерським господарством. При цьому судом відзначено, що статтею 13 Закону України «Про фермерські господарства» передбачено право члена фермерського господарства отримати безоплатно у власність земельну ділянку, яка раніше була надана йому у користування, тобто передача у власність земельної ділянки можлива тій самій особі, якій земельна ділянка передана у користування.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
7. Позивач - ОСОБА_1 , подала касаційну скаргу на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.03.2019 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2019, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції змінити в частині відмови в задоволенні позовних вимог, зокрема, зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
7.1. Аргументи скаржника на обґрунтування доводів касаційної скарги зводяться до неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та допущення ними порушень норм процесуального права. Скаржник вказує на те, що вона протягом усього часу при зверненні до суду не отримувала зі сторони судів належного захисту порушених прав відповідачем, оскільки судами вказувалось про повторність розгляду клопотань позивача із урахуванням їх висновків, що давало можливість відповідачу повторно відмовляти з нових підстав.
7.2. Скаржник просила стягнути з відповідача судові витрати по справі.
8. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вважаючи вимоги скарги необґрунтованими та безпідставними.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:
9. Під час розгляду касаційної скарги колегія суддів враховує приписи частин 1-2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України, в редакції до 08.02.2020), відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд   касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові   докази або додатково перевіряти докази.
10. Питанням, яке слід вирішити у цій справі, є правомірність відмови у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки фермерського господарства, з метою подальшої передачі її члену фермерського господарства у власність.
11. Статтею 118 ЗК України встановлено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.
12. За правилами частини 1 статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
13. Зі змісту частини 6 статті 118 ЗК України вбачається, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні, до якого додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.
14. Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.
15. При цьому, частиною 7 статті 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:
- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;
- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;
- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
16. Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.
17. Як встановлено судами попередніх інстанцій, підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки паю 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, як члену ФГ "Озерне-2015" (за межами населеного пункту, державної форми власності) стала відсутність права користування (власності) щодо бажаної земельної ділянки.
18. У контексті таких обставин справи суд враховує наступне.
19. Статтею 7 Закону № 973-IV передбачено, що надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.
20. За змістом частин 1 та 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
21. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
22. Згідно з частиною 3 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян, та одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
23. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення (частина 4 статті 116 ЗК України).
24. Слід зазначити також положення щодо можливості передачі земельних ділянок у власність чи користування, закріплене частиною 5 статті 116 ЗК України, згідно з яким земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
25. Так, відповідно до частини 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
26. Аналіз вищенаведених норм ЗК України та Закону № 973-IV дає підстави дійти висновку, що з метою ведення фермерського господарства виключно громадяни можуть отримати земельну ділянку із земель державної та комунальної власності у власність шляхом безоплатної передачі в межах норм безоплатної приватизації. Для юридичних осіб такої можливості чинне законодавство не передбачає. Водночас у користування, зокрема, оренду, можуть отримати земельну ділянку із земель державної та комунальної власності як громадяни, так і юридичні особи.  У цьому контексті, фермерське господарство є однією із форм саме підприємницької діяльності громадян.
27. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Закону № 973-IV, трудові відносини у фермерському господарстві базуються на основі праці його членів. У разі виробничої потреби фермерське господарство має право залучати до роботи в ньому інших громадян за трудовим договором (контрактом).
28. Трудові відносини членів фермерського господарства регулюються Статутом, а осіб, залучених до роботи за трудовим договором (контрактом), законодавством України про працю.
29. Отже, члени фермерського господарства перебувають у трудових відносинах та в результаті їх спільної праці виробляють товарну сільськогосподарську продукцію, здійснюють її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства відповідно до закону.
30. Таким чином, правовий статус члена фермерського господарства нерозривно пов`язаний із забезпеченням діяльності цього фермерського господарства, а не власних потреб та інтересів.
31. Статтею 12 Закону № 973-IV визначено, що землі фермерського господарства можуть складатися із:
а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;
б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;
в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.
32. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.
33. Отже, фермерське господарство (в залежності від того, хто є власником земельних ділянок, які увійшли до складу землі цього фермерського господарства) наділяється різними правомочностями. Зокрема, фермерське господарство володіє, користується і розпоряджається тими земельними ділянками, які належать йому на праві власності. Однак, якщо члени фермерського господарства мають у приватній власності земельні ділянки, то фермерське господарство може лише володіти та користуватися землями своїх членів і лише у разі, якщо такі земельні ділянки перебувають саме у власності, а не у користуванні члена фермерського господарства. Щодо використання фермерським господарством земельної ділянки на умовах оренди, то, виходячи із правової природи оренди, такому фермерському господарству також належать лише правомочності щодо володіння та користування землею, а власник землі наділений правом розпоряджатися нею.
34. Відповідно до статті 13 Закону № 973-IV члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).
35. ЗК України, у порівнянні із зазначеними вище положеннями Закону № 973-IV, встановлює аналогічні норми.
36. Стаття 31 ЗК України передбачає, що землі фермерського господарства можуть складатися із:
а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;
б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;
в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.
Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).
37. Щодо приватизації земельних ділянок членами фермерських господарств, то статтею 32 ЗК України визначено, що громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.
38. Отже, однією з форм набуття громадянином (членом фермерського господарства) права на землю є приватизація, яка здійснюється на добровільній основі і полягає у безоплатній передачі земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян. При цьому стаття 13 Закону № 973-IV та стаття 32 ЗК України мають ідентичні назви «Приватизація земельних ділянок членами фермерських господарств».
39. Вищезазначене дає підстави для висновку, що оскільки ЗК України встановлює загальний порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування із земель державної і комунальної власності, у тому числі і для ведення фермерського господарства, то в такому ж загальному порядку, передбаченому ЗК України, члени фермерського господарства можуть отримати безоплатно у власність із земель державної або комунальної власності земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю). При цьому, має враховуватися норма, згідно з якою земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
40. Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач претендує на земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю) 3,3 умовних кадастрових гектарах із земельної ділянки, що перебуває на праві користування в ОСОБА_2 , який є головою ФГ "Озерне-2015" відповідно до договорів оренди від 18.02.2015 №174 та № 175, укладених між Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендарем).
41. Відступаючи від правових висновків, сформованих у постановах від 01.10.2020 у справі № 120/4116/19-а, від 24.11.2020 у справі № 2240/3066/18, від 27.01.2021 у справі № 560/1334/19, від 01.02.2021 у справі № 560/1282/19, від 17.02.2021 у справі № 811/397/18, від 17.08.2021 у справі № 540/1590/19, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.11.2021 по справі №817/1911/17 сформував наступні правові висновки:
"59. У члена фермерського господарства не виникає право користування земельною ділянкою, яка була надана власником (органом місцевого самоврядування) громадянину (засновнику) у користування для створення такого господарства. Єдиним суб`єктом, який володіє правомочністю користуватися земельною ділянкою, виділеною власником (органом місцевого самоврядування) для створення фермерського господарства, є саме таке фермерське господарство як суб`єкт господарювання.
60. Право на безоплатну передачу у власність земельних ділянок із земель, що надавалися у користування засновнику для створення фермерського господарства, не виникає у жодного члена фермерського господарства, в тому числі засновника. 
61. Чинні правові норми Земельного кодексу України та Закону № 973-IV не передбачають права громадянина України використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення фермерського господарства, без створення такого фермерського господарства та його реєстрації. Тому земля, надана в користування громадянину України для створення фермерського господарства, вважається такою, яка передана у користування всьому фермерському господарству. Але при цьому, власник землі залишається незмінним - держава або територіальні громади. Фермерське господарство не має в цьому випадку документу, який засвідчував би державну реєстрацію права на землю (права постійного користування) на відміну від громадянина, який отримав земельну ділянку у користування та зареєстрував належним чином такий правочин. Отже, члени фермерських господарств, у тому числі засновник (який отримав земельну ділянку у користування для створення такого фермерського господарства), можуть отримати безоплатно у приватну власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) із земель державної та комунальної власності у порядку, передбаченому ЗК України, та лише після припинення права власності чи користування такими земельними ділянками у визначеному законом порядку.".
42. Як встановлено судом апеляційної інстанції, доказів подання третьою особою заяви про відмову від земельної ділянки, на яку претендує ОСОБА_1 , та припинення у встановленому законом порядку права користування цією земельною ділянкою сторонами надано було.
43. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідача не було правових підстав для надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки, оскільки така земельна ділянка перебувала у користуванні ФГ "Озерне-2015". 
44. При цьому слід зауважити, що позивач може реалізувати наявне у неї право у загальному порядку, обравши інші земельні ділянки із земель державної та комунальної власності.
45. На підставі викладеного, Верховний Суд погоджується із судом апеляційної інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.
46. При цьому, суд касаційної інстанції з урахуванням висновків, викладених у цій постанові, не погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що статтею 13 Закону № 973-IV передбачено право члена фермерського господарства отримати безоплатно у власність земельну ділянку, яка раніше була надана йому у користування, тобто передача у власність земельної ділянки можлива тій самій особі, якій земельна ділянка передана у користування.
47. Статтею 351 КАС України у редакції до 08.02.2020 визначено, зокрема, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
48. Тому суд приходить до переконання про необхідність зміни мотивувальної частини постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2019 шляхом викладення її у редакції цієї постанови.
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15.01.2020 №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 відмовити.
Змінити мотивувальну частину постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2019 по справі №120/338/19-а, виклавши її у редакції цієї постанови.
В іншій частині постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2019 по справі №120/338/19-а залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Головуючий суддя                                                                                          В.М. Шарапа

Судді                                                                                                              А.А. Єзеров

                                                                                                              С.М. Чиркін