ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5942/21  Номер провадження 22-ц/814/2497/22	Головуючий у 1-й інстанції Сініцин Е.М.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А. І.
Суддів:    Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі:  Коротун І.В. 

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області 

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 червня 2022 року, ухвалене суддею Сініциним Е.М., повний текст рішення складено – дата не вказана

у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до ОСОБА_1 про відшкодування надмірно виплаченої пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

29 жовтня 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування надмірно виплаченої пенсії, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області грошові кошти у розмірі 12 052,69 грн., які є надмірно виплаченою пенсією за період часу з 01.04.2018 року по 31.03.2019 року.

Позовна заява мотивована тим, що при проведенні індивідуально-масового перерахунку пенсії з 01.04.2018 року згідно ч.4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з зарахуванням до страхового стажу періоду роботи по 28.02.2018 року, програмним забезпеченням помилково застосовано коефіцієнт стажу ОСОБА_1 з врахуванням кратності 1,35 - 0,56588, що безпідставно завищило розмір пенсії з 01.04.2018 року до 4 143,84 грн. замість 3 097,08 грн. Таким чином, виникла переплата пенсії з 01.04.2018 року по 31.03.2019 року у розмірі 12 052,69 грн. У порядку досудового врегулювання спору ГУ ПФУ в Полтавській області направлялися повідомлення-виклики на адресу ОСОБА_1 , але до часу звернення до суду з даним позовом відповіді не надійшло, кошти на рахунок Управління не були повернуті. Відсутність надходження коштів до Пенсійного фонду України завдає шкоди державним інтересам у сфері соціального захисту населення та ускладнює процедуру виплати пенсій, у зв`язку з цим звернулися до суду з вказаним позовом. 

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 червня 2022 року у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до ОСОБА_1 про відшкодування надмірно виплаченої пенсії - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що саме ПФУ допущено переплату пенсії ОСОБА_1 , зокрема, програмним забезпеченням помилково застосовано коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35 - 0,56588, що безпідставно завищило розмір пенсії. Тобто сам позивач зазначає, що неправильне нарахування пенсії відбулося із-за помилки самого ПФУ, відповідно без будь-якої вини відповідача. За таких обставин, суд визнав, що зловживання з боку відповідача відсутні, страхувальником подано достовірні дані, позивачем не надано доказів, які б свідчили про наявність обставин для повернення надмірно виплаченої пенсії, відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи управління щодо заявлених позовних вимог. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області, у період з 01.04.2018 року по 31.03.2019 року виникла переплата пенсії ОСОБА_1 , яка відповідно ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підлягає стягненню.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області перебуває гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Для обчислення пенсії ОСОБА_1 враховувався страховий стаж 31 рік 9 місяців 5 днів та період перебування на інвалідності до виповнення загальновстановленого пенсійного віку 10 років 2 місяці 15 днів, коефіцієнт стажу складає 0,41917, з урахуванням кратності 1,35 складав 0,56588. Заробітну плату враховано за даними системи персоніфікованого обліку з 01.07.2000 р. по 30.09.2014 р., коефіцієнт заробітної плати 2,10597 (а.с. 5-10).

З 01.10.2017 р. проведено перерахунок пенсії згідно п. 4-3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і коефіцієнт стажу без врахування кратності 1,35 склав 0,41917, заробітна плата для обчислення пенсії 7 927,71 грн. (3 764,40 х 2,10597). Розмір пенсії з 01.10.2017 р. склав 3 097,08 грн.

З 01.03.2019 року пенсію ОСОБА_1 перераховано з урахуванням індексації заробітної плати за період з 01.07.2000 р. по 30.09.2014 р. на коефіцієнт 1,17 і заробітна плата склала 9 275,43 грн. (7927,71 х 1,17) розмір пенсії по 2 групі інвалідності з 01.03.2019 року становить 3 605,51 грн.

При проведенні індивідуально-масового перерахунку пенсії з 01.04.2018 р. згідно ч. 4 ст. 42 Закону, з зарахуванням до страхового стажу періоду роботи по 28.02.2018 року програмним забезпеченням помилково застосовано коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35 – 0,56588, що безпідставно завищило розмір пенсії з 01.04.2018 р. до 4 143,84 грн. замість 3 097,08 грн. Пенсійну виплату приведено у відповідність з 01.04.2018 р.

Таким чином, виникла переплата пенсії з 01.04.2018 року по 31.03.2019 року в сумі 12 052.69 грн. 

Суд першої інстанції встановив, що позивачем не надано розрахунку на підтвердження того, що саме такий розмір є надмірно виплаченою пенсією, оскільки з позовної вбачається, що переплата становить 1046,76 грн. (4 143,84 грн. – 3 097,08 грн.), тобто за період, вказаний позивачем з 01.04.2018 року по 31.03.2019 року, сума переплати буде іншою, ніж зазначає позивач.

Крім того, судом першої інстанції з повідомлення №980/04.1.62/03 від 22.03.2019 року встановлено, що розпорядження ПФУ по п/с 811825/034 ОСОБА_1 було видане ще 26.02.2019 року у зв`язку з виявленням помилка при нарахуванні пенсії, проте, позивач добровільно виплатив відповідачу пенсію у такому ж розмірі і за березень 2019 року, оскільки просить відшкодувати і за цей місяць до 31.03.2019 року.

З врахуванням викладених обставин, судом першої інстанції встановлено, що саме ПФУ допущено переплату пенсії, т.я. програмним забезпеченням помилково застосовано коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35 – 0,56588, що безпідставно завищило розмір пенсії, тобто сам позивач вказує на неправильне нарахування пенсії із-за допущеної помилки, відповідно без будь-якої вини відповідача.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватися положення про відшкодування шкоди, а саме норми статті 1166 ЦК України, у даному випадку позивачем заявлена вимога про стягнення надмірно виплаченої пенсії, тому позов є безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки зловживання з боку відповідача відсутні, страхувальником подано достовірні дані, позивачем не надано доказів, що свідчили б про наявність обставин для повернення надмірно виплаченої пенсії, відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Предметом позову у даній справі є стягнення надмірно виплаченої пенсії.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Вказані положення відповідають визначенню пенсії, наведеному у ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, згідно якої пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 38 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів; 3) перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження. Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення в трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 6), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Відтак, саме на позивача покладено обов`язок при призначенні пенсії відповідачу здійснювати перевірку допустимості документів, поданих разом із заявою для призначення пенсії, та обґрунтованість видачі таких з метою забезпечення не лише реалізації права особи на призначення та отримання пенсії, а й здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду.

Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 13.02.2020 р. у справі № 607/14668/16-а, від 27.03.2020 р. у справі № 607/4451/16-а.

Порядок утримання надміру виплачених сум пенсій та відрахування з пенсій визначено ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, згідно з ч. 1 якої суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані пенсійним органом за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним. Правильність розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріли справи таких доказів не містять, не посилався на них і позивач. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області не доведено факт зловживань з боку відповідача ОСОБА_1 , її винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії, а допущена помилка під час нарахування пенсії має винятково програмний характер. 

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у справі «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04, остаточне рішення від 20.01.2012 року) Європейський суд з прав людини у пункті 71 рішення вказав: «… потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Водночас, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги фактично були предметом розгляду в суді першої інстанції, оскільки вони були покладені в обґрунтування пред`явлених позовних вимог, яким була надана належна оцінка судом першої інстанції, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, та з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року відстрочено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області сплату судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 405 грн. до ухвалення судового рішення у справі, тому вказана сума судового збору підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області – залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 червня 2022 року – залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь держави 3 405 грн. судового збору за подання апеляційної скарги

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

       Повний текст постанови складено 07 листопада 2022 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош                 О. А. Лобов                 В. М. Триголов