ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 461/3770/22 пров. № А/857/12911/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 за участю секретаря судового засідання 	Носа С.П. Кушик Ю.Т.	
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення   Галицького районного суду м. Львова   від 23 серпня 2022 року  (рішення ухвалене за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін у м. Львові судом у складі головуючої судді Волоско І.Р., дата складення повного тексту рішення суду – 25 серпня 2022 року) у справі №461/3770/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці     про скасування постанови, суд –

ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду м. Львова    з позовом до Львівської митниці, в якому просив:
скасувати постанову Львівської митниці у справі про порушення митних правил №0425/20900/22 від 12 липня 2022 року, якою його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого  ст. 485 Митного Кодексу України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 19 036,44 грн. 
Рішенням  Галицького районного суду м. Львова   від 23 серпня 2022 року   позов задоволено повністю.
Постанову Львівської митниці у справі про порушення митних правил № 0425/20900/22 від 12 липня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого  ст. 485 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів на суму 19036,44 гривень  скасовано, а справу про адміністративне правопорушення - закрито.
Стягнуто з Львівської митниці Державної митної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь     ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496,2 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судове рішення прийнято з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що згідно висновку рішення управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД від 03.03.2022 № КТ-UA209000-0021-2022, визначено код товару згідно  УКТ ЗЕД  3924900090, ставку ввізного мита було змінено з 0 на 5 відсотків. Сума несплачених митних платежів, які б мали бути сплачені при митному оформленні зазначеного вище товару, з урахуванням винесеного рішення щодо класифікації товару станом на дату подання до митного оформлення митної декларації від 18.02.2022 ІМ40ДЕ № UA20170/2022/012411, становить 6345,48 гривень. З урахуванням викладеного та з огляду на рішення про визначення коду товару від 03.03.2022 № КТ-UA209000-0021-2022, апелянт вважає, що митницею обґрунтовано зроблено висновок про факт вчинення позивачем протиправних дій, що містять ознаки порушення митних правил, передбачених ст.485 МК України.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4  статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі  КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної  скарги сторони повідомлені шляхом надіслання копій ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду  на електронну адресу сторін та на телефон позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.
В судове засідання сторони не прибули, причин неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.
В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що притягнення особи до відповідальності за  ст. 485 МК України  можливе лише у разі встановлення умислу особи на внесення неправдивих відомостей до митної декларації. При цьому судом встановлено, що позивач вносив детальний опис товару та не обмежувався лише його назвою та артикулу, всі дії позивача щодо заповнення декларації були направлені на детальне висвітлення товару та правильне віднесення такого до того чи іншого коду. Відтак, жодного недостовірного документу чи недостовірної інформації позивачем не подавалось та не вносилось у митну декларацію. У зв`язку з наведеним суд дійшов висновку, що в діях позивача відсутні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого  ст. 485 МК України.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою в.о. заступника начальника-начальника управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівської митниці Приходько Ю.Б. від 12.07.2022 року у справі про порушення митних правил № 0425/20900/22, позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого  ст. 485 Митного Кодексу України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 19 036,44 грн.
Як вбачається із оскаржуваної постанови, 03.03.2021 між ТзОВ "РЕА КОМПАНІ", в особі директора Рабінович Анджей В`ячеславович, та фізичною особою підприємцем ФОП ОСОБА_1 укладено договір  доручення за № 51 від 03.03.2021. Згідно даного договору-доручення ФОП ОСОБА_1 (Виконавець) бере на себе зобов`язання, за винагороду, здійснення комплексу робіт митно-брокерському обслугованою, зокрема: проведення митного оформлення від імені та за дорученням від ТзОВ "РЕА КОМПАНІ".
18.02.2022 ФОП ОСОБА_1 подано митну декларацій типу ІМ40ДЕ, зокрема: митну декларацію № UA2091700/2022/012411 на товар - крани змішувальні, різних розмірів: Змішувачі для умивальника, душові комплекти (лійка верхнього душу, ручна душова лійка, точковий змішувач, шланг 1500мм), в асортименті.
У графі 44 митної декларації міститься посилання на рахунок-фактура (invoice) №27/EX/MG/2022 від 15.02.2022, а у електронному інвойсі» наведено основні та додаткові характеристики товару. Вказаний товар заїхав на митну територію України через зону діяльності Львівської митниці згідно МД від 17.02.2022 № UA209000/2022/913007 та 19.02.2022 прибув у зону митного контролю ВМО № 1 митного поста «Городок».
Під час проведення митних формальностей при оформленні даної митної декларації був проведений повний митний огляд у зв`язку із спрацюванням профілів ризику АСАУР-203-1, 911. В ході митного огляду, за допомогою цифрового фотоапарата, здійснено ідентифікацію товарів. За результатами митного огляду встановлено, що код  УКТ ЗЕД  8481801100 в митній декларації ІМ40ДЕ від 18.02.2022 № UA209/2022/012411 щодо товару №1  крани  не відповідає дійсності.
18.02.2022 посадовою особою відділу митного оформлення № 1 митного поста «Городок» Львівської митниці, з метою вирішення складного питання класифікації товарів згідно митної декларації ІМ40ДЕ від 18.02.2022 № UA209/2022/012411 до управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД був створений запит від 18.02.2022 року № 5 для перевірки правильності класифікації товару №1  крани.
Згідно висновку рішення управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД від 03.03.2022 № КТ-UA209000-0021-2022, визначено код товару згідно  УКТ ЗЕД  3924900090, ставку ввізного мита було змінено з 0 на 5 відсотків.
Сума несплачених митних платежів, які б мали бути сплачені при митному оформленні зазначеного вище товару, з урахуванням винесеного рішення щодо класифікації товару станом на дату подання до митного оформлення митної декларації від 18.02.2022 ІМ40ДЕ № UA20170/2022/012411, становить 6345,48 гривень.
Дії позивача ОСОБА_1 органом митниці кваліфіковані як порушення митних правил, а саме протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів шляхом заявлення в митній декларації неправдивих відомостей, необхідних для визначення митної вартості товару, за що передбачена відповідальність  статтею 485 МК України.
Не погоджуючись із вказаною вище постановою про порушення митних правил, якою позивача притягнуто до відповідальності за ст.485 МК України, останній звернувся з цим позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Частиною 1    ст. 458 МК України    встановлено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, а саме протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Відповідно до    ст. 485 МК України    встановлено, що заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з    УКТЗЕД    та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.
При цьому, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції у тому, що склад правопорушення, передбаченого    ст. 485 МК України, передбачає вчинення особою умисних цілеспрямованих дій з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру.
Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у    статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням (ст. 486 МК України).
Згідно із ч. 1    ст. 487 МК України    провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього    Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до    ст. 247 КУпАП    провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку, зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Митним кодексом України    також встановлено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.489 МК України).
Підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій (ст.491 МК України).
Таким чином, наведеними вище нормами законодавства встановлено обов`язок уповноваженого органу (посадової особи) в кожному конкретному випадку з`ясувати питання про те: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому, такий орган (посадова особа) повинні з`ясувати наявність чи відсутність підстав для порушення справи про порушення митних правил, які визначені    статтею 491 МК України, та наявність чи відсутність доказів у справі про порушення митних правил.
Згідно зі    ст.495 МК України    доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України. Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви, щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.
Колегія суддів також зазначає, що частина 2    ст. 459 МК України    встановлює, що загальним суб`єктом адміністративної відповідальності за порушення митних правил вважається особа, яка досягла 16-річного віку, а при вчиненні порушення митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.
Відповідно до    ст. 485 МК України    порушенням вважається заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з    УКТ ЗЕД    та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.
Колегія суддів звертає увагу на те, що диспозиція    ст. 485 МК України, передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Наявність спеціальної протиправної мети вказує на те, що правопорушення може бути вчинене виключно з умисною формою вини та лише декларантом або уповноваженою ним особою, оскільки на момент подачі декларації декларант (уповноважена ним особа) повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві відомості вплинули на розмір митних платежів, які необхідно сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару. Конкретизація диспозицією зазначеної статті спеціальної мети впливає й на конкретизацію спеціального суб`єкта вказаного адміністративного правопорушення, яким в даному випадку, з урахуванням вимог п. 8 ч.1 ст.  4    та ч. 8 ст.  264 МК України, може бути лише декларант або уповноважена ним особа.
При вирішенні питання щодо наявності/відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення передбаченого    статтею 485 МК України    слід також врахувати норми законодавства, які регулюють питання митного оформлення товарів.
Так, згідно з ч.1    ст.248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Частиною другою    ст.264 МК України    встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього    Кодексу    або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом із митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, установлених цим Кодексом, декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою    ст.335 МК України, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їхні копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.
Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений    статтею 53 МК України.
Згідно до ч.1    ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару і обраний метод її визначення.
Згідно зі  ст. 52 Митного кодексу України  заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому  розділом VIII цього Кодексу. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Відповідно до ч. 8  ст. 264 Митного кодексу України  з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що    ст. 488 МК України         визначено, що провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.
Відповідно до ч. 1        ст.494 МК України         про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Відповідно до ч. 1  ст. 257 МК України  декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
На виконання вимог даної норми, позивач надав відповідачу усі наявні точні відомості згідно наданих ним документів, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товару.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач вносив детальний опис товару та не обмежувався лише його назвою та артикулу, всі дії позивача щодо заповнення декларації були направлені на детальне висвітлення товару та правильне віднесення такого до того чи іншого коду.
Крім того, згідно експортної декларації відправника № 22PL311010Е0068124 від 16.02.2022 року, на території Польщі такий товар декларувався саме по коду 84818011.
Як вірно враховано судом першої інстанції, що код  УКТЗЕД  товару позивачем був визначений із застосуванням  Закону України «Про митний тариф України», оскільки визначальним є компонент набору, що згідно його призначення надає товару основної розпізнавальної ознаки та має у комплекті вирішальне значення (згідно його основних характеристик). Таким чином, код 8481801100 був визначений правильно.
Відтак, жодного недостовірного документу чи недостовірної інформації позивачем не подавалось та не вносилось у митну декларацію.
Склад передбаченого  статтею 485 МК України  правопорушення передбачає, з-поміж іншого те, що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено  статтею 485 МК України, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з  УКТ ЗЕД  та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).
Таким чином, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння (передбаченого  статтею 485 МК) обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).
Отже, з об`єктивної сторони склад правопорушення стосовно митних правил, передбаченого  ст. 485 Митного кодексу України, характеризується наявністю дій, а з суб`єктивної у формі умислу. Відповідачем не доведено правомірності винесення оскаржуваної постанови, матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій передбачених диспозицією  статті 485 МК України. За даних обставин у діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона правопорушення передбаченого  статтею 485 МК України, тобто прямий умисел та протиправна мета, а тому відсутні і ознаки цього правопорушення.
Під час розгляду справи відповідачем не було з`ясовано наявність прямого умислу та протиправної мети, які є обов`язковими ознаками суб`єктивної сторони правопорушення передбаченого  статтею 485 МК України. Справа була розглянута формально, суб`єктивно та без врахування правил передбачених  ст. 489 МК України.
Згідно  ст. 489 МК України  обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про порушення митних правил, а саме: посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту даної статті слідує, що у постанові повинно бути обґрунтовано і вмотивовано юридичну оцінку обставин справи, вид і захід застосованого стягнення. Обґрунтованість постанови по справі пов`язана з повним, всебічним і об`єктивним дослідженням обставин справи, правильним застосуванням матеріально-правових і процесуально-правових норм. При цьому аргументація висновків має ґрунтуватися на даних, досліджених під час розгляду справ.
Відповідно до  ст. 531 МК України  підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил зокрема є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи.
Згідно з п. 3 частини 3  ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до п.1 ч.1  ст. 247 КУпАП  провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Разом з тим, матеріали справи про порушення митних правил не містять належних та допустимих доказів вчинення саме позивачем порушення митних правил, передбачених диспозицією    ст. 485 МК України    при оформленні ввезеного товару, а також доказів умислу позивача на вчинення дій, передбачених диспозицією    ст. 485 МК України, шляхом заявлення в митних деклараціях неправдивих відомостей.
Відтак, на переконання суду апеляційної інстанції, відповідачем не було доведено того, що під час оформлення товарів, позивач діяв недобросовісно, з умислом щодо заявлення неправдивих відомостей з метою заниження митної вартості імпортованих товарів.
Аналізуючи фактичні обставини справи у сукупності з наведеними вище приписами нормативно-правових актів, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений    ст. 485 МК України, оскільки у нього не було умислу на здійснення правопорушення, а також він не здійснював дій, спрямованих на неправомірне зменшення розміру митних платежів, тому постанову № 0425/20900/22 від 12 липня 2022 року слід скасувати, а провадження у справі про порушення митних правил - закрити.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2  ст. 6 КАС України  суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а  ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до  ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,                                    
                                                   П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова   від 23 серпня 2022 року   у справі №461/3770/22 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос  	
Повне судове рішення складено 20 жовтня 2022 року