П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/21348/21	
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Димерлія О.О.
суддів: Танасогло Т.М. ,  Крусяна А.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.01.2022 року у справі № 420/21348/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В :
08.11.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив суд: 
- визнати   протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 з 01.01.2011р. по 23.12.2011 р. та у Військовій частині НОМЕР_3 з 24.12.2011 р. по 31.12.2012р.;
- зобов`язати   Військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 з 01.01.2011 р. по 23.12.2011 р. та у Військовій частині НОМЕР_3 з 24.12.2011 р. по 31.12.2012 р.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував про наявність у нього права на отримання індексації грошового забезпечення. Однак, за період з 01.01.2011р. по 31.12.2012р. індексація грошового забезпечення Військовою частиною НОМЕР_1 йому протиправно не виплачувалась. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.01.2022 року у справі №420/21348/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови провести ОСОБА_1 перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 з 01.01.2011р. по 23.12.2011 р. та у Військовій частині НОМЕР_3 з 24.12.2011 р. по 31.12.2012р.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 з 01.01.2011 р. по 23.12.2011 р. та у Військовій частині НОМЕР_3 з 24.12.2011 р. по 31.12.2012 р.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із наявності у ОСОБА_1 права на отримання індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2011р. по 31.12.2012р.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції Військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу в якій зазначено, що окружним адміністративним судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому відповідач просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 з 01.01.2011р. по 23.12.2011р. та у Військовій частині НОМЕР_3 з 24.12.2011р. по 31.12.2012р. ОСОБА_1 виплачено в повному обсязі. 
Скориставшись правом, наданим приписами чинного процесуального законодавства, ОСОБА_1 до П`ятого апеляційного адміністративного суду подано відзив на апеляційну скаргу, у якому акцентовано увагу на тому, що рішення від 14.01.2022 року у справі №420/21348/21 Одеським окружним адміністративним судом ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права.
В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з урахуванням такого.
Зокрема, колегією суддів установлено, що військову службу ОСОБА_1 проходив у Збройних Силах України, а саме:  у період з 01.01.2011 р. по 23.12.2011 р. у військовій частині НОМЕР_2 , у період з 24.12.2011 р. по 31.12.2012 р.   у військовій частині НОМЕР_3 .
У період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р. ОСОБА_1 перебував на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 04.01.2013 р. №3 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Апеляційним судом з`ясовано, що ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із запитом від 24.10.2020р. щодо проведення перерахунку та виплатити індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_2 з 01.01.2011р. по 23.12.2011р. та у військовій частині НОМЕР_3 з 24.12.2011р. по 31.12.2012р.
За наслідками розгляду вказаного звернення позивача командиром військової частини НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 надіслано лист від 05.11.2020р. №372/9/424, яким адресата повідомлено, що індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військових частинах НОМЕР_2 та НОМЕР_3 за 2011-2012 роки із встановленням базового місяця «січня 2011року» виплачено в повному обсязі, про що зазначено в особових картках військовослужбовця та роздавальних відомостях. 
Не нарахування та невиплата військовою частиною НОМЕР_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2011р. по 31.12.2012р. послугували підставою для звернення позивача за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів до окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.
Здійснюючи перегляд даної справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає про таке. 
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно ч.1 ст.9 якого держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частинами 2, 3 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Частиною 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" обумовлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року № 1282-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до статті 1 якого індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до положень частини 1 статті 1 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Структура заробітної плати передбачено статтею 2 Закону України "Про оплату праці".
Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Статтею 33 Закону України "Про оплату праці" визначено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.    
За змістом частини 2 статті 2 Закону України "Про оплату праці" до структури заробітної плати входить додаткова заробітна плата, яка включає, в тому числі, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.
З метою реалізації Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 06.02.2003 року № 491-IV Кабінетом Міністрів України постановою від 17.07.2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, відповідно до пункту 2 якого індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
За змістом пункту 5 Порядок проведення індексації грошових доходів населення, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру. До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 цього Порядку. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Із системного аналізу наведених правових норм слідує, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
При цьому, проведення індексації у зв`язку із зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер.
Правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.
При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII,  Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року № 1282-XII,  та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.
Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців.
Отже, індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Так, відповідно до наявної у матеріалах справи розрахункової книжки серії НОМЕР_5 , на день виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 виплачено індексацію грошового забезпечення до 31.12.2012р. включно в фіксованій сумі 12грн. 78коп. (індекс споживчих цін 0%) останній базовий місяць жовтень 2012р.
Згідно із архівною довідкою територіального архівного відділу галузевого Державного архіву Міністерства оборони України від 15.10.2020р. №Л-1097/1145, в травні 2012року ОСОБА_1 виплачено індексацію в сумі 53,61грн.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2020р. №372/9/423 за 2011-2012роки ОСОБА_1 отримано індексацію в загальній сумі 645,70грн.
Отже, з урахуванням наведеного, колегією суддів установлено, що в межах спірних правовідносин ОСОБА_1 виплачувалась індексація грошового забезпечення за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 у період з 01.01.2011р. по 23.12.2011р. та військовій частині НОМЕР_3 у період з 24.12.2011р. по 31.12.2012р.
При цьому, апеляційний суд відмічає, що ненадання військовою частиною НОМЕР_1 , зазначених в листі від 05.11.2020р. №372/9/424, розрахункових відомостей не є безумовним свідченням того, що індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 не виплачувалась. 
Означене спростовує доводи позивача та викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні висновки щодо не виплати ОСОБА_1 у межах спірного періоду індексації грошового забезпечення. 
Також, суд апеляційної інстанції вказує, що зазначення в архівній довідці від 15.10.2020р. №Л-1097/1145 (а.с.22), розрахунковій книжці серії НОМЕР_5 (а.с.16-20) та довідці від 05.11.2020р. №372/9/423 (а.с.23 зворот) різних сум виплаченої ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення не свідчить про те, що позивачу такі суми виплачено не було.
Вказане спростовує твердження позивача у відповідній частині позовної заяви та відзиві на апеляційну скаргу щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення.
Крім того, апеляційний суд відмічає, що в межах спірних правовідносин позивач не вказує, яку, зокрема, суму індексації грошового забезпечення військовою частиною НОМЕР_1 виплачено не було.
Відтак, беручи до уваги наведене, а також те, що в даному випадку не є спірним питання стосовно невиплати позивачу конкретної суми індексації грошового забезпечення, колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованості заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та відсутності законодавчо передбачених підстав для їх задоволення. 
Вищевикладене судом першої інстанції до уваги не взято, у зв`язку з чим зроблено не правильний висновок про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 
Установлені в межах апеляційного розгляду даної справи фактичні обставини справи у повному обсязі спростовують наведені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції висновки та доводи позивача.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.
Межі перегляду судом апеляційної інстанції справи визначено статтею 308 КАС України, відповідно до частини 2 якої суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Відтак, у зв`язку із тим, що викладені в рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 14.01.2022 року у справі № 420/21348/21 висновки не відповідають обставинам справи суд апеляційної інстанції уважає за необхідне його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. 
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.01.2022 року у справі № 420/21348/21 – скасувати.
Прийняти у справі нове судове рішення.
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Танасогло Т.М.    Крусян А.В.