ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" жовтня 2022 р.           Справа№ 910/17778/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Полякова Б.М.
суддів:            Грека  Б.М. 
          Гарник Л.Л. 

за участю секретаря судового засідання Дюкарєвої І.М.
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 в частині невизнання ПАТ «Дельта Банк» кредитором ТОВ «Кавицький»    
у справі № 910/17778/21       (суддя Омельченко Л.В.)
за заявою       Товариства з обмеженою відповідальністю «Галєрон фінанс»    
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кавицький»    
про банкрутство
за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 25.10.2022
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду міста Києва від             20.12.2021 було відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Кавицький».
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2022       визнано кредиторами Товариства з обмеженою відповідальністю «Кавицький»:- Товариство з обмеженою відповідальністю «Галєрон фінанс» на загальну суму 5             097 283,85 грн, а саме: 76 700,00 грн - перша черга; 5                         020                         583,85 грн - четверта черга; - Товариство з обмеженою відповідальністю «СОЛЬФЕРІНО» на загальну суму 4             054             962,00 грн, а саме: 4962, 00 грн - перша черга; 4             050             000, 00 грн - четверта черга;- Товариство з обмеженою відповідальністю «Брера» на загальну суму 34             943             482,00 грн, а саме: 4962, 00 грн - перша черга; 34 938 520,00 грн - четверта черга. Відмовлено Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» у визнані кредитором боржника на суму 328      597    712,98 грн.
Ключовими мотивами ухвали є:
-          з урахуванням встановлених рішенням Господарського суду м. Києва від 16.09.2020 у справі № 910/14604/18 обставин, а також керуючись ст. ст. 18, 75 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відсутність правих підстави для визнання заявлених АТ «Дельта - Банк» до ТОВ «Кавицький» вимог за тілом кредиту у розмірі 3 656 250,00 дол. США та 27 975 500,00 грн;
-          заявлені ПАТ «Дельта Банк» до боржника суми заборгованості з процентів у розмірі 715 611,03 дол. США та 38 588 226,35 грн згідно Кредитного договору № 599 від 30.11.2007 не підлягають задоволенню, оскільки заявлену ПАТ «Дельта Банк» заборгованість процентів нараховано після закінчення строку кредитування - 11.11.2014;
-          оскільки позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом, які в свою чергу банк не має підстав нараховувати (за період з жовтня 2017 по вересень 2018), суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавицький" 3 % річних у розмірі 85987,16 грн (нараховані за прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами у гривні) у зв`язку з необґрунтованістю;
-          рішенням Господарського суду м. Києва від 16.09.2020 у справі №910/14604/18 було встановлено, що після 11.11.2014 нарахування процентів за користування кредитом є безпідставним, що свідчить про відсутність у період з 11.11.2014 правових підстав для застосування до ТОВ «Кавицький» штрафу за невиконання пункту 3.3.4. Кредитного договору.
-          щодо нарахування штрафу за порушення п. 3.3.13.1, п. 3.3.13.2, п. 3.3.13.12 Кредитного договору, які мали місце в 2014-2015 роках, судом встановлено, що їх заявлено поза межами позовної давності; крім того, судом встановлено, що прохальна частина заяви ПАТ «Дельта Банк» з вимогами до боржника не відповідає наданому ним розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 599 від 30.11.2007.
Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2022          в частині стягнення в частині невизнання ПАТ «Дельта Банк» кредитором ТОВ «Кавицький»    та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати ПАТ «Дельта Банк» кредитором ТОВ «Кавицький»    на суму 336    383    852, 09 грн.
Ключовими аргументами скарги є:
-          суд першої інстанції не звернув увагу, що захисту підлягало порушене право банку саме як заставодержателя, за наявності факту чинності кредитного договору від 30.11.2007 №599, а також наявності непогашеної боржником кредитної заборгованості за договором, та забезпечення зобов`язань майном боржника за відповідними договорами іпотеки;
-          не надання правового аналізу поданій банком заяві, а лише посилання на преюдиційність фактів встановлених у рішенні від 16.09.2020  у справі № 910/14604/18 є використанням судом формального підходу;
-          банк не погоджується з наявністю арифметичної помилки у розрахунках, оскільки станом на 19.01.2022 офіційний курс гривні щодо іноземних валют складав 28,4101 грн,  а не 27, 4101, як зазначив суд першої інстанції.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа №910/17778/21                         передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Поляков Б.М., судді Гарник Л.Л., Грек Б.М. Зазначена колегія суддів сформована відповідно до рішення загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2018 зі змінами від 12.11.2019, й може розглядати справи про банкрутство та справи у спорах, які пов`язані з процедурою банкрутства, справи у спорах щодо захисту прав на об`єкти інтелектуальної власності. 
Відтак, судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів є судом, встановленим законом, у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria», висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/17778/21, відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги,                         до надходження матеріалів справи.
На виконання ухвали від 02.08.2022 з Господарського суду міста Києва надійшли       матеріали справи №910/17778/21.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 в частині невизнання ПАТ «Дельта Банк» кредитором ТОВ «Кавицький»             у справі № 910/17778/21, розгляд справи призначено на 11.10.2022.
В зв`язку з оголошенням повітряної тривоги 11.10.2022, яка тривала більше п`яти годин, а отже посиленою небезпекою з боку Російської Федерації, для запобігання загрози життю та здоров`ю суддів, працівників апарату суду та учасників судового процесу у період воєнного стану 11.10.2022 розгляд справи не відбувся.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2022 призначено до розгляду в судовому засіданні справу № 910/17778/21   за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 в частині невизнання ПАТ «Дельта Банк» кредитором ТОВ «Кавицький». Судове засідання відбудеться 25.10.2022.
Перед судовим засіданням від Національного Банку України надійшла заява про залучення його в якості учасника справи банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Кавицький». Заява мотивована тим, що НБУ є застовадержателем майнових прав кредитора ПАТ «Дельта Банк».
Колегія суддів відмовила у задоволенні вказаної заяви з огляду на таке.
Стаття 1 КзПБ визначає, що учасники у справі про банкрутство - сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір.
Для набуття процесуального статусу конкурсного кредитора як сторони у справі про банкрутство необхідно:
- пред`явлення грошових вимог;
- розгляд грошових вимог судом;
- визнання їх судом.
Тільки за цієї сукупності, конкурсний кредитор може набути правового статусу сторони, а відповідно - учасника у справі про банкрутство.
Як вбачається з заяви, НБУ є застовадержателем майнових прав кредитора ПАТ «Дельта Банк», а не боржника, а отже, відповідно до приписів ст. 1 КзПБ НБУ не підлягає залученню як учасник справи про банкрутство  ТОВ «Кавицький».
В силу положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства:
·          кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника: забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника.
·          грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.
Заявлена ПAT «Дельта Банк» заборгованість виникла на підставі Кредитного договору №599 від 30.11.2007 року.
Місцевий суд відмовляючи ПАТ «Дельта Банк» у визнані кредитором боржника на суму 328      597    712,98 грн виходив з того, що згідно з приписами ст. ст. 18, 75 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду м. Києва від 16.09.2020 у справі № 910/14604/18 є преюдиційним для даної справи, а отже підстави для визнання заявлених ПАТ «Дельта - Банк» до ТОВ «Кавицький» вимог за тілом кредиту у розмірі 3 656 250,00 дол. США та 27 975 500,00 грн відсутні; заявлені ПАТ Дельта Банк» до боржника суми заборгованості з процентів у розмірі 715 611,03 дол. США та 38 588 226,35 грн згідно Кредитного договору № 599 від 30.11.2007 не підлягають задоволенню, оскільки заявлену ПАТ «Дельта Банк» заборгованість процентів нараховано після закінчення строку кредитування - 11.11.2014; також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавицький" 3 % річних у розмірі 85987,16 грн (нараховані за прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами у гривні) у зв`язку з необґрунтованістю.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке. 
Так, з матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Господарського суду м. Києва від 16.09.2020 року у справі №910/14604/18 за позовом ПAT «Дельта Банк» до ТОВ «Кавицький» про стягнення 221 279 361,62 грн за Кредитним договором №599 від 30.11.2007 року позов задоволено частково; стягнуто з ТОВ «Кавицький» на користь ПAT «Дельта Банк» 3 % річних у розмірі 326 508 грн 58 коп. та судовий збір у розмірі 909 грн 97 коп.; іншій частині позову - відмовлено.
В Рішенні Господарського суду м. Києва від 16.09.2020 року у справі №910/14604/18 судом зазначено:
«З огляду на те. що строк виконання зобов`язання відповідачем з повернення кредиту за Кредитним договором №599 від 30.11.2007 настав 11.11.2014, тоді як позивач звернувся з даним позовом до суду 01.11.2018, суд дійшов висновку, що позивачем було пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові (з огляду на подану відповідачем заяву про застосування позовної давності).
При цьому, суд зазначає, що поважності причин пропуску позовної давності позивачем суду не наведено та не обґрунтовано.
Так само, з матеріалів справи судом не встановлено, що відбулось переривання позовної давності».
«суд відмовляє у позові Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавицький" заборгованості за тілом, кредиту (3656250,00 дол США та 27975500,00 грн. за Кредитним договором N 599 від 30.11.2007   у зв`язку з пропуском позовної давності».
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 року Рішення Господарського суду м. Києва від 16.09.2020 року у справі №910/14604/18 залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 12.10.2021 року касаційне провадження за касаційною скаргою ПAT «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 у справі N 910/14604/18 закрито.
Відповідно до ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Так, з матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Господарського суду м. Києва від 16.09.2020 року у справі №910/14604/18 за позовом ПAT «Дельта Банк» до ТОВ «Кавицький» про стягнення 221 279 361,62 грн. за Кредитним договором №599 від 30.11.2007 року позов задоволено частково; стягнуто з ТОВ «Кавицький» на користь AT «Дельта Банк» 3 % річних у розмірі 326 508 грн 58 коп. та судовий збір у розмірі 909 грн 97 коп.; іншій частині позову - відмовлено.
В Рішенні Господарського суду м. Києва від 16.09.2020 року у справі №910/14604/18 судом зазначено:
«З огляду на те. що строк виконання зобов`язання відповідачем з повернення кредиту за Кредитним договором №599 від 30.11.2007 настав 11.11.2014, тоді як позивач звернувся з даним позовом до суду 01.11.2018, суд дійшов висновку, що позивачем було пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові (з огляду на подану відповідачем заяву про застосування позовної давності).
При цьому, суд зазначає, що поважності причин пропуску позовної давності позивачем суду не наведено та не обґрунтовано.
Так само, з матеріалів справи судом не встановлено, що відбулось переривання позовної давності».
«суд відмовляє у позові Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавицький" заборгованості за тілом, кредиту (3656250,00 дол США та 27975500,00 грн. за Кредитним договором N 599 від 30.11.2007   у зв`язку з пропуском позовної давності».
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 року Рішення Господарського суду м. Києва від 16.09.2020 року у справі №910/14604/18 залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 12.10.2021 року касаційне провадження за касаційною скаргою AT «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 у справі N 910/14604/18 закрито.
Відповідно до ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Верховний Суд в постанові від 18.08.2021 року у справі №201/15310/16 зазначив:
«Слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо)».
Таким чином, посилання AT «Дельта Банк» в апеляційній скарзі на те, що «до реєстру вимог кредиторів арбітражний керуючий зобов`язаний був включити вимоги AT «Дельта Банк», які забезпечені заставою майна боржника, не залежно від наявності чи відсутності пропуску строку позовної давності за основним зобов`язанням», не відповідають вимогам чинного законодавства.
Одночасно на виконання вимог ч. 8 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства розпорядником майна ТОВ «Кавицький» було внесено окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з відповідним державним реєстром.
Відповідний реєстр міститься в матеріалах справи.
Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду: Банаська О. О., Васьковського О. В., Жукова С. В., Огородніка К. М., Пескова В. Г., Погребняка В. Я. в постанові від 09.09.2021 року у справі 916/4644/15 сформував наступний правовий висновок:
«Щодо застосування позовної давності у справі про банкрутство при розгляді заяв кредиторів з грошовими вимогами до боржника «Кредитор самостійно обирає спосіб захисту порушеного права. Звернення конкурсного кредитора із заявою з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство є одним, із таких способів….. Водночас можливість судового захисту суб`єктивного права особи в разі його порушення, визнання або оспорювання, зокрема, обумовлена строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Строки звернення до суду як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників правовідносин (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012). Пред`явлення позову як форми захисту суб`єктивного права є одним з етапів здійснення матеріального права. Втім, хоча позовна форма захисту цивільних прав є основною формою їх захисту в суді і в ЦК України йдеться саме про позовну давність, проте встановлені законом строки застосовуються і до цивільно-правових вимог, які не оформляються у вигляді позову, зокрема у справах про банкрутство. …. За змістом частини другої статті 9 ЦК України та частини першої статті 223 ГК України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов`язань, визначених статтею 175 ГК України (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 910/10116/18 та від 01.10.2019у справі № 910/12604/18)…..Тому у вирішенні питання застосування позовної давності у справі про банкрутство необхідно керуватися нормами ЦК України, глава 19 "Позовна давність" якого включена до книги першої "Загальні положення", а отже, її положення поширюються не лише на договірні, а й на інші цивільні правовідносини…..За таких умов положення про позовну давність поширюються і на майнові вимоги кредиторів, заявлені до боржника у справі про його банкрутство. Ураховуючи наведене, у справі про банкрутство при розгляді кредиторських грошових вимог до боржника застосовуються загальні норми цивільного законодавства про позовну давність, визначені у главі 19 "Позовна давність" ЦК України»
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
На підставі вищезазначеного, згідно ст. 18, 75 ГПК України, рішення Господарського суду м. Києва від 16.09.2020 року у справі №910/14604/18, висновків Верховного Суду у відповідній категорії справ та практики Європейського суду з прав людини, відсутні правові підстави для визнання заявлених ПAT «Дельта Банк» до ТОВ «Кавицький» вимог.
Господарським судом м. Києва під час розгляду заяви ПAT «Дельта Банк» правильно застосовано норми ст. 256, ст. 266, ст. 267 Цивільного кодексу України, Закону України «Про іпотеку», ч. 4 ст. 75 ГПК України та надано правовий аналіз поданій заяві з кредиторськими вимогами, підставам виникнення грошових вимог кредиторів до Боржника та їх характеру у відповідності до вимог чинного законодавства.
Щодо заявленої ПAT «Дельта Банк» заборгованості за тілом кредиту у розмірі З 656 250,00 дол. США та 27 975 500,00 грн згідно Кредитного договору №599 від 30,11.2007 року.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.09.2020 року у справі №910/14604/18 за позовом ПAT «Дельта Банк» до ТОВ «Кавицький» про стягнення 221 279 361,62 грн. за Кредитним договором №599 від 30.11.2007 року позов задоволено частково; стягнуто з ТОВ «Кавицький» на користь ПAT «Дельта Банк» 3 % річних у розмірі 326 508 грн 58 коп. та судовий збір у розмірі 909 грн 97 коп.; іншій частині позову - відмовлено.
В Рішенні Господарського суду м. Києва від 16.09.2020 року у справі №910/14604/18 судом зазначено:
«суд відмовляє у позові Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавицький" заборгованості за тілом кредиту (3656250,00 дол США та 27975500,00 грн. за Кредитним договором N 599 від 30.11.2007 у зв`язку з пропуском позовної давності».
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2021. року Рішення Господарського суду м. Києва від 16.09.2020 року у справі №910/14604/18 залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 12.10.2021 року касаційне провадження за касаційною скаргою ПAT «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 у справі N 910/14604/18 закрито.
Відповідно до ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх. посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
На підставі вищезазначеного, згідно ст. 18, 75 ГПК України, Рішення Господарського суду м. Києва від 16.09.2020 року у справі №910/14604/18 відсутні правові підстави для визнання заявлених ПAT «Дельта Банк» до ТОВ «Кавицький» вимог за тілом кредиту у розмірі З 656 250,00 дол. США та 27 975 500,00 грн.
Щодо заявленої ПAT «Дельта Банк» заборгованості по процентам у розмірі 2 715 611,03 дол. США та 38 588 226,35 грн, згідно Кредитного договору №599 від 30,11,2007 року.
Нарахування заборгованості за процентами у доларах США здійснювалося ПAT «Дельта Банк» у період з 28.05.2015 по 19.12.2021 року включно, нарахування заборгованості за процентами у гривні здійснювалося у період з 01.02.2015 по 19.12.2021 року включно.
В Рішенні Господарського суду м. Києва від 16.09.2020 року у справі №910/14604/18 судом зазначено:
«Як встановлено судом, банк надіслав відповідачу листа вих. N 2/39-17/11727 від 21.10.2014, в якому ініціював збільшення розміру процентної ставки.
При цьому, банк повідомив позичальника, що у випадку незгоди з запропонованим банком новим розміром процентної ставки та/або не підписанні відповідного додаткового договору у строк, вказаний у повідомленні, на 11 календарний день від дня закінчення такого строку, а саме 11.11.2014, строк користування кредитом буде вважатися таким, що закінчився, та, відповідно, товариство зобов`язане погасити наявну заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та штрафні санкції.
Таким чином, оскільки відповідач (позичальник) не погодився з запропонованими банком змінами щодо розміру процентної ставки, беручи до уваги умови п. 5.2 Кредитного договору N 599 від 30.11.2007, де зазначено, що при незгоді з запропонованим кредитором новим розміром процентної ставки строк користування кредитом вважається таким, що закінчився та. відповідно, позичальник зобов`язаний погасити наявну заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та штрафні санкції, суд дійшов висновку, що строк користування кредитом за Кредитним договором N 599 від 30.11.2007 є таким, що закінчився достроково, а саме 11.11.2014.
Враховуючи викладені обставини та беручи до уваги правові позиції Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 04.02.2020 у справі N 912/1120/16, суд дійшов висновку, що у зв`язку з закінченням строку кредитування (11.11.2014) за Кредитним договором N 599 від 30.11.2007, у банку відсутні підстави з 11.11.2014 нараховувати проценти за користування кредитом, які передбачені договором, а права та інтереси позивача в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.»
Відповідна правова позиція, викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
Враховуючи вищезазначене, відповідні вимоги підлягають відхиленню, оскільки заявлена ПAT «Дельта Банк» заборгованість по процентам у розмірі 2 715 611,03 дол. США та 38 588 226,35 грн нарахована після закінчення строку кредитування 11.11.2014 року.
Щодо заявленої ПAT «Дельта Банк» пені за несвоєчасне повернення процентів у розмірі 707 448.53 грн та 353 841,97 грн, та 3 % річних за несвоєчасне повернення процентів у розмірі 69 069,32 грн згідно Кредитного договору №599 від 30.11.2007 року.
Відповідно до наданого ПAT «Дельта Банк» розрахунку відповідна пеня та 3% річних були нараховані за несвоєчасне повернення відсотків за кредитом за період з 19.12.2020 року по 10.12.2021 року, тобто після закінчення строку кредитування (11.11.2014 року), коли відсотки згідно вимог ст. 1048 Цивільного кодексу України не нараховуються.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України),
В Рішенні Господарського суду м. Києва від 16.09.2020 року у справі №910/14604/18 судом зазначено:
«З розрахунку заборгованості судом встановлено, що позивач нараховує вказані З % річних на проценти, нараховані за період з жовтня 2017року по вересень 2018 року.
Однак, як вже вказувалось судом, беручи до уваги правові позиції Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 04.02.2020 у справі N 912/1120/16,   у зв`язку з закінченням, строку кредитування (11.11.2014) за Кредитним договором N 599 від 30.11.2007, у банку відсутні підстави з 11.11.2014 нараховувати проценти за користування кредитом, які передбачені договором.
Тобто, банк має право нараховувати проценти за користування відповідачем кредитними коштами, передбачені умовами Кредитного договору N 599 від 30.11.2007, лише до 11.11.2014.
Нарахування процентів за користування кредитом, передбачених умовами кредитного договору, з 11.11.2014, є безпідставним.
Таким чином, оскільки позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом, які в свою чергу банк не має підстав нараховувати (за період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року), суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавицький" 3 % річних у розмірі 85987,16 грн (нараховані за прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами у гривні) у зв`язку з необґрунтованістю».
Оскільки Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.09.2020 року у справі №910/14604/18 було встановлено, що після 11.11.2014 року нарахування процентів за користування кредитом є безпідставним, вимоги ПAT «Дельта Банк» щодо пені за несвоєчасне повернення процентів у розмірі 707 448,53 грн та 353 841,97 грн, та 3 % річних за несвоєчасне повернення процентів у розмірі 69 069,32 грн згідно Кредитного договору №599 від 30.11.2007 року (за період з 19.12.2020 року по 10.12.2021 року) підлягають відхиленню.
Щодо заявленого AT «Дельта Банк» штрафу у розмірі 87 664 556,87 грн, згідно Кредитного договору №599 від 30.11.2007 року.
Відповідно до наданого ПAT «Дельта Банк» розрахунку заборгованості в період з 06.03.2014 року по 06.04.2018 року ТОВ «Кавицький» було нараховано штраф за невиконання пункту 3.3.4. Кредитного договору (протягом строку використання Кредиту сплачувати проценти за їх використання в порядку, визначеному цим Договором).
Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.09.2020 року у справі №910/14604/18 було встановлено, що після 11.11.2014 нарахування процентів за користування кредитом є безпідставним, що свідчить про відсутність в період з 11.11.2014 року правових підстав для застосування до ТОВ «Кавицький» штрафу за невиконання пункту 3.3.4. Кредитного договору.
Щодо нарахування штрафу за порушення п. 3.3.13.1, п. 3.3.13.2, п. 3.3.13.12 Кредитного договору, які мали місце в 2014-2015 роках, боржником ТОВ «Кавицький» було зазначено про їх необґрунтованість та заявлено про застосування строків позовної давності.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Враховуючи вищезазначене, заявлена ПAT «Дельта Банк» вимога щодо штрафу у розмірі 87 664 556,87 грн згідно Кредитного договору №599 від 30.11.2007 року підлягає відхиленню.
Щодо посилання ПAT «Дельта Банк» на відсутність арифметичної помилки у розрахунку заборгованості.
Прохальна частина заяви ПAT «Дельта Банк» з вимогами до боржника не відповідає наданому розрахунку заборгованості за Кредитним договором №599 від 30.11.2007 року.
Зокрема, в прохальній частині заяви AT «Дельта Банк» зазначено: «визнати Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», код за ЄДРПОУ 34047020, кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю «Кавицький», код за ЄДРПОУ 31353110, у справі про банкрутство №910/17778/21 на загальну суму 6 371 861,03 (шість мільйонів триста сімдесят одна тисяча вісімсот шістдесят один) долар США, 03 цента, що станом на 19.01.2022 (згідно офіційного курсу НБУ1 долар США=27,4101) еквівалентно 336 383 852,09»
Офіційний курс НБУ станом на 19.01.2022 року за 1 долар США складав не 27,4101 грн., а 28,4101 грн.
Еквівалент 6 371 861,03 доларів США станом на 19.01.2022 складав 181 025 209,00 грн.
Таким чином, Господарським судом м. Києва правомірно зазначено, що «еквівалентом 6 371 861,03 доларів США станом на 19.01.2022 є саме 181 025 209,00 грн».
Посилання ПAT «Дельта Банк» на описку, допущену судом в ідентифікаційному номері кредиторів, не є підставою для скасування відповідної ухвали.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.
З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення першої інстанції - без змін як такого, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення, на скаржника покладаються витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
У зв`язку з введенням указами Президента України воєнного стану на всій території України; можливістю незнаходження осіб за вказаними в апеляційних скаргах адресами, зокрема, у зв`язку з евакуацією; тимчасовою нероботою АТ "Укрпошта", зокрема, на тимчасово окупованих та звільнених від агресора територіях; та інше, з метою належного повідомлення сторін в цій особливій для країни ситуації, відповідно до приписів п.п. 6, 7 ст. 6 та ст. 169 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе повідомляти осіб про розгляд справи не через АТ "Укрпошта", а іншими засобами, які доступні в період воєнного стану (надсилання повідомлення на електрону пошту сторін, електронний кабінет, повідомлення на офіційному сайті ПАГС); докази повідомлення долучати до матеріалів справи.
Керуючись ст.ст. 2, 9 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст.   253-255, 269, 276, 277,   281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
П О С Т А Н О В И В:
1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 в частині невизнання ПАТ «Дельта Банк» кредитором ТОВ «Кавицький»    у справі № 910/17778/21 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 в частині невизнання ПАТ «Дельта Банк» кредитором ТОВ «Кавицький»    у справі № 910/17778/21   залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Справу 910/17778/21  повернути до Господарського суду міста Києва.
3. Дану постанову направити на відомі суду електронні адреси сторін, що наявні в матеріалах справи.
Відповідно до частин 6 та 7 статті 6 ГПК України:
"Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки та особи, які провадять клірингову діяльність у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.
Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою."
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Головуючий суддя                                                            Б.М. Поляков 

Судді                                                                                Б.М. Грек

                                                                                Л.Л. Гарник