ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 500/2512/22 пров. № А/857/12854/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Лановецької міської ради Тернопільської області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Мірінович У.А.
час ухвалення рішення – 04.08.2022 року, 
місце ухвалення рішення – м.Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – 04.08.2022 року, 

                                                      в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Лановецької міської ради Тернопільської області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки про те, що земельна ділянка за кадастровим номером 6123810100:02:004:0487 відноситься до земель водного фонду суперечить відомостям Державного земельного кадастру про категорію земель, до яких вона віднесена. Згідно відомостей про земельну ділянку за кадастровим номером 6123810100:02:004:0487, що містяться у Державному земельному кадастрі, вказана земельна ділянка на момент звернення  ОСОБА_2 із заявою про її продаж відносилась до земель житлової та громадської забудови мала цільове призначення 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Крім того, відповідно д ч. 5 ст. 88 Водного кодексу України у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/17 (п.п. 58-60) також зауважила, що у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації (частина п`ята статті 88 ВК України). Містобудівна документація - це затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій (частина перша статті 17 Закону України «Про основи містобудування»). Різновидом містобудівної документації є генеральний план населеного пункту — містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту (пункт 2 частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). З врахуванням того, що земельна ділянка за кадастровим номером 6123810100:02:004:0487 знаходиться в межах населеного пункту - АДРЕСА_1 , істотними для правильного прийняття рішення відповідачем за наслідками повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про продаж земельної ділянки, були відомості генерального плану міста Ланівці, або інших затверджених текстових і графічних матеріалів, якими регулюється планування, забудова та інше використання території міста Ланівці. Разом з тим, як вбачається із встановлених судом обставин, при прийнятті оскаржуваного рішення містобудівна документація міста Ланівці відповідачем врахована не була і до відзиву відповідача не долучалась.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, 29 липня 2021 року позивач - ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку звернувся до Лановецької міської ради із заявою, у якій просив прийняти рішення про продаж земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі загальною площею 0,0895 га за кадастровим номером 6123810100:02:004:0487, яка розташована в місті Ланівці Тернопільської області та на якій розташовано належну позивачу на праві приватної власності нежитлову будівлю (кафе, магазин, адмінприміщення та піднавіс) загальною площею 352,3 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Листом Лановецької міської ради від 16 вересня 2021 року №1707/03-14, позивача повідомлено про те, що його клопотання від 29 липня 2021 року про надання дозволу на продаж земельної ділянки площею 0,0895 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по АДРЕСА_1 , - розглянуто на першому пленарному засіданні 4 сесії Лановецької міської ради 10 вересня 2021 року, однак, за результатами розгляду рішення не прийнято.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року у справі №500/6209/21 визнано протиправною бездіяльність Лановецької міської ради, що виразилась у неприйняті на першому пленарному засіданні 4-ої сесії Лановецької міської ради 10 вересня 2021 року рішення по заяві ОСОБА_1 від 29 липня 2021 року про продаж земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі загальною площею 0,0895 га за кадастровим номером 6123810100:02:004:0487 та зобов`язано Лановецьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 липня 2021 року та на черговій сесії прийняти рішення у відповідності до вимог передбачених статтею 128 Земельного кодексу України (арк. справи 10-12).
Графічними матеріалами, наявними в судовій справі, підтверджено, що земельна ділянка загальною площею 0,0895 га за кадастровим номером 6123810100:02:004:0487 щодо якої позивач звернувся до відповідача із заявою про прийняття рішення про продаж, - знаходиться на береговій лінії міського ставу площею 5, 2 га в місті Ланівці (арк. справи 14, 59).
Розпорядження міського голови Лановецької міської ради Кременецького району тернопільської області від 27 квітня 2022 року № 08-агп «Про обстеження земельної ділянки» доручено постійній комісії міської ради з питань містобудування, архітектури, агропромислового комплексу, земельних відносин та охорони природи здійснити обстеження земельної ділянки за кадастровим номером 6123810100:02:004:0487 площею 0,0895 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з метою встановлення дотримання норм статтей 59, 60, 128 Земельного кодексу України та статей 85, 88 Водного кодексу України. Вказаним розпорядженням до роботи комісії залучено (за згодою) інженера - землевпорядника, геодезиста (арк. справи 38).
Так, постійною комісією міської ради з питань містобудування, архітектури, агропромислового комплексу, земельних відносин та охорони природи за участю інженера - землевпорядника, геодезиста ФОП ОСОБА_3 здійснено обстеження земельної ділянки за кадастровим номером 6123810100:02:004:0487.
За результатами обстеження зазначеної земельної ділянки комісією складено Акт обстеження від 03.05.2022 до якого долучено абрис земельної ділянки та в якому вказано, що комісією встановлено, з-поміж іншого, що відстань від урізу водойми до межі земельної ділянки за кадастровим номером 6123810100:02:004:0487 становить 7 - 12 м (арк. справи 21-22). 
Відповідно до Протоколу №21 від 05.05.2022, постійною комісією Лановецької міської ради з питань містобудування, архітектури, агропромислового комплексу, земельних відносин та охорони природи розглянуто Акт обстеження від 03 травня 2022 року та одноголосно прийнято рішення відхилити проект рішення «Про надання дозволу на продаж земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівля гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 » та розробити проект рішення «Про відмову в продажу земельної ділянки за кадастровим номером 6123810100:02:004:0487», рекомендованого міському голові винести на наступне засідання сесії міської ради (арк. справи 19-20).
Надалі, Лановецькою міською радою повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 29 липня 2021 року та прийнято оскаржуване рішення від 05 травня 2022 року №2504 «Про відмову в продажу земельної ділянки за кадастровим номером 6123810100:02:004:0487».
Вказаним рішенням Лановецька міська рада відмовила позивачу в продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі загальною площею 0,0895 га, за кадастровим номером 6123810100:02:004:0487, яка розташована в м. Ланівці Тернопільської області, у відповідності до пункту «г» частини п`ятої статті 128 Земельного кодексу України у зв`язку із встановленою пунктом «ґ» частини четвертої статті 83 Земельного кодексу України забороною передавати у приватну власність землі водного фонду, крім випадків, визначених статтею 59 цього Кодексу (арк. справи 9).
Відповідно до частини першої та другої статті 1 Земельного кодексу України - земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується.
Статтею 2 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 128 Земельного кодексу України визначено порядок продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам та підстави для відмови в продажу земельної ділянки.
Відповідно до частини п`ятої статті 128 Земельного кодексу України підставою для відмови в продажу земельної ділянки є:
а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки;
б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;
в) якщо щодо суб`єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності;
г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність;
ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.
Із матеріалів справи слідує, що позивач, звертаючись до відповідача з заявою від 29.07.2021 просив прийняти рішення про продаж мені земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі загальною площею 0,0895 га за кадастровим номером 6123810100:02:004:0487, яка розташована в місті Ланівці Тернопільської області.
Статтею 58 Земельного кодексу України визначено склад земель водного фонду. До земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.
Для створення сприятливого режиму водних об`єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою.
Статтею 4 Водного кодексу України встановлено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.
Отже, до земель водного фонду належать землі, які за своїм призначенням сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.
Правовий режим прибережних захисних смуг визначається положеннями статей 60, 62 Земельного кодексу України та статей 88, 90 Водного кодексу України.
Так, частиною першою статті 60 Земельного кодексу України встановлено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.
Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту (частина третя статті 60 Земельного кодексу України).
Згідно зі статтею 61 Земельного кодексу України, статтею 89 Водного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Непридатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг. Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 Земельного кодексу України.
Відповідно до статті 60 Земельного кодексу України, статті 88 Водного кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.
Статтею 88 Водного кодексу України визначено, що з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.
Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання й використання.
Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони, визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.
Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України).
Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.
Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 27 квітня 2022 року в справі № 483/301/20.
Матеріалами справи підтверджено, що бажана земельна ділянка за кадастровим номером 6123810100:02:004:0487 знаходиться у прибережено-захисній смузі ставка у місті Ланівці, орієнтована площа якого становить 5,2 га, отже, відповідно до вимог статті 60 Земельного кодексу України, статті 88 Водного кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги «для ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів».
Однак, відповідачем встановлено, що відстань від урізу водойми (ставка) до межі земельної ділянки за кадастровим номером 6123810100:02:004:0487 становить 7 - 12 м (при необхідних 50 метрів), що унеможливлює продаж вказаної земельної ділянки. 
Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.,
За правилами статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.
Стаття 80 Земельного кодексу України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.
З огляду на наведене, положення частини першої статті 83, частини першої статті 84, статті 122 Земельного кодексу України, статей 1, 2, 6, 10 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).
Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.
У спорах стосовно прибережних захисних смуг, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, стаття 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 Земельного кодексу України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України). Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, без належного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц (провадження № 14-76цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц (провадження № 14-235цс18), а також у постанові Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 361/2840/18 (провадження № 61-2878св21).
При цьому, суд звертає увагу на те, що сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги, який охороняється законом, що відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 27 липня 2021 року в справі № 540/2450/18.
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач приймаючи рішення від 05 травня 2022 року №2504 «Про відмову в продажу земельної ділянки за кадастровим номером 6123810100:02:004:0487» діяв у межах та у спосіб визначений чинним законодавством, з огляду на що зазначене рішення суб`єкта владних повноважень скасуванню не підлягає.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду  -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                      п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року у справі № 500/2512/22 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 19 жовтня 2022 року.