ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5563/22 Справа № 173/2292/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Паромової О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Верхньодніпровської міської об`єднаної територіальної громади на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2021 року у справі за позовом представника ОСОБА_1 — адвоката Романовської Тетяни Миколаївни до Верхньодніпровської міської об`єднаної територіальної громади, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А:

       У грудні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Романовська Т.М. звернулася до суду з позовом до Верхньодніпровської міської об`єднаної територіальної громади, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.
       В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , 1913 року народження, який на момент смерті був зареєстрований за адресою: с. Новогригорівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Після смерті батька, вона своєчасно звернулася до державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом, де отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 04 квітня 2003 року серії ВАЕ № 364997 на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами та будівлями в с.Новогригорівка та грошових внесків, що належали померлому. Спадкова справа № 133/97 зареєстрована в реєстрі за № 781. ОСОБА_1 зазначає, що у вересні 2020 року дізналася, що її батько має право на земельну частку (пай), як колишній член КСП “ім. Шевченка”, а тому звернулася з відповідною заявою до відділу у Верхньодніпровському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Згідно листа від 02 жовтня 2020 року її батько значиться у списках до Державного акту на право колективної власності КСП “ім. Шевченка” серії ДП від 03 квітня 1995 року на території Першотравенської сільської ради, але не значиться у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються членам КСП “ім. Шевченка” Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Середній розмір земельної частки (паю), який перебуває у колективній власності КСП “ім. Шевченка” складає 6,35 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). У період з 1944 року по 1978 рік батько позивачки працював в колгоспі ім. Шевченка, що підтверджується архівною довідкою № 350 виданою 12 листопада 2020 року КЗ “Верхньодніпровський районний трудовий архів” Верхньодніпровської міської ради. У 1973 році він вийшов на пенсію по старості, що підтверджується посвідченням №112/581574, видане 03 серпня 1973 року відділом соціального забезпечення Верхньодніпровського району. 08 грудня 2020 року позивачка звернулася до державного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори, виконуючої обов`язки державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новікової Л.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого батька на земельну ділянку, що розташована на території Першотравенської сільської ради із земель колишнього КСП “ім. Шевченка”, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Згідно постанови нотаріуса вбачається, що позивачка фактично прийняла спадщину після померлого, але документи, що підтверджують право власності на вищезазначену земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 не видавалися. Інших спадкоємців немає. Покійний батько позивачки набув право на отримання у приватну власність земельної частки (паю), але не встиг належним чином його оформити за життя. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 6,35 в умовних кадастрових одиниць без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) згідно Державного Акту на право колективної власності на землю КСП “ім. Шевченка” № 0008 від 03 квітня 1995 року, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . 
       Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2021 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай), розміром 6.35 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області із земель колишнього КСП “ім. Шевченка”, згідно Державного акту на право колективної власності на землю КСП “ім. Шевченка” серія ДП № 0008 від 03 квітня 1995 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп., покладено на ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі Жовтоводська окружна прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Верхньодніпровської міської об`єднаної територіальної громади просить рішення суду від 26 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне встановлення судом обставин у справі, порушення норм матеріального права та процесуального права.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Із копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 вбачається, батьком ОСОБА_3 є ОСОБА_2 , матір”ю — ОСОБА_4 (а.с.14).
Із свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 виданого 06 серпня 1977 року виконкомом Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області вбачається,  ОСОБА_3 уклала шлюб ОСОБА_5 , після укладення шлюбу прізвище дружини — ОСОБА_6 (а.с.14).
       03 квітня 1995 року Першотравенською сільською радою народних депутатів Верхньодніпровського району Дніпропетровської області був виданий Державний акт на право колективної власності на землю від 03 квітня 1995 року серіїДП № 0008 по КСП “ім. Шевченка”, передано у колективну власність землю площею 4964,5 га для сільськогосподарського використання, відповідно до рішення Першотравенської сільської ради народних депутатів Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 28 березня 1995 року №17 (а.с.57,58).
       З Додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю від від 03 квітня 1995 року серії ДП № 0008 вбачається, що ОСОБА_2 внесений до Списку громадян – членів колективного сільськогосподарського підприємства (а.с.35-52).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 19 вересня 1996 року виконкомом Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який на момент смерті був зареєстрований за адресою: с.Новогригорівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с.10).
Із спадкової справи №133/1997 заведеної Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_2 вбачається, 22 листопада 1994 року ОСОБА_2 склав заповіт, в якому зазначив, що на випадок своєї смерті заповідає усе своє майно ОСОБА_1 (а.с.71).
13 березня 1997 року до державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом звернулася ОСОБА_1 (а.с.69).
04 квітня 2003 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами та будівлями в с. Новогригорівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та грошових внесків, що належали спадкодавцю ОСОБА_2 (а.с.76).
        ОСОБА_1 зазначає, що її батько ОСОБА_2 має право на земельну частку (пай), як колишній член КСП “ім. Шевченка”, тому звернулася з відповідною заявою до відділу у Верхньодніпровському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області. 
З листа відділу у Верхньодніпровському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 02 жовтня 2020 року вбачається, ОСОБА_2 значиться у списках до Державного акту на право колективної власності КСП “ім. Шевченка” серії ДП від 03 квітня 1995 року на території Першотравенської сільської ради, але не значиться у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються членам КСП “ім. Шевченка” Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Середній розмір земельної частки (паю), який перебуває у колективній власності КСП “ім. Шевченка” складає 6,35 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості)(а.с.82) .
       З архівною довідкою №350 виданої 12 листопада 2020 року КЗ “Верхньодніпровський районний трудовий архів” Верхньодніпровської міської ради вбачається, ОСОБА_2 в період з 1944 року по 1978 рік працював в колгоспі ім. Шевченка. ОСОБА_2 був КСП “ім. Шевченка” з 1944 року по 1978 рік (а.с.16). 
       У 1973 році ОСОБА_2 вийшов на пенсію, призначена пенсія за віком, колгоспна (а.с.15).
08 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори, виконуючої обов`язки державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новікової Л.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_2 на земельну ділянку, що розташована на території Першотравенської сільської ради із земель колишнього ОСОБА_1 , але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с.77).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
       Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
       Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).
       Згідно зі ст. 1 Закону України “Про колективне сільськогосподарське підприємство”, колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.
       Відповідно до ч. 1 ст. 7 вказаного Закону об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство.
       Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року за №720/95 “Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям” встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
       Відповідно до п. 2 Указу Президента України “Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям” №720 від 08 серпня 1995 року - право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.
       Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства.
       Згідно з п. п. 3, 4, 7 вищевказаного Указу Президента України, вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначалася виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією.
       Відповідно до статей 20, 21, 24 Закону України “Про власність” (чинного на час видачі державного акта на право колективної власності на землю) суб`єктами права колективної власності на землю були колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. У майні, що належить кооперативу (колгоспу, радгоспу), визначалися частки членів цього кооперативу (колгоспу, радгоспу).
       Відповідно до ст. 1 Закону України “Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)”, право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати па право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).
       Відповідно до ст.3 вказаного Закону особи, власники сертифікатів на право на земельну частку /пай/, які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.
       Відповідно до ст. 2 Закону України “Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)” основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Також документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
       Відповідно до ч. 1, 2 Закону України “Про колективне сільськогосподарське підприємство” членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів.
       Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.
       Згідно з вимогами ст. ст. 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та Указу від 08 серпня 1995 року за №720/95, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах Колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання Колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.
       У п. 24 постанови Пленум Верховного Суду України у від 16 квітня 2004 року №7 “Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ” роз`яснено, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
       У справі встановлено, до укладення шлюбу позивач ОСОБА_1 мала прізвище — ОСОБА_7 . 
Із копії свідоцтва про народження    ОСОБА_8 вбачається, батьком ОСОБА_3 є   ОСОБА_9 , матір”ю — ОСОБА_4 (а.с.14).
Із свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 виданого 06 серпня 1977 року виконкомом Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області вбачається,    ОСОБА_8  уклала шлюб ОСОБА_5 , після укладення шлюбу прізвище дружини — ОСОБА_6 (а.с.14).
       03 квітня 1995 року Першотравенською сільською радою народних депутатів Верхньодніпровського району Дніпропетровської області був виданий Державний акт на право колективної власності на землю від 03 квітня 1995 року серіїДП № 0008 по КСП “ім. Шевченка”, передано у колективну власність землю площею 4964,5 га для сільськогосподарського використання, відповідно до рішення Першотравенської сільської ради народних депутатів Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 28 березня 1995 року №17 (а.с.57,58).
       З Додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю від від 03 квітня 1995 року серії ДП № 0008 вбачається, що   ОСОБА_9  внесений до Списку громадян – членів колективного сільськогосподарського підприємства (а.с.35-53).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 19 вересня 1996 року виконкомом Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області ІНФОРМАЦІЯ_1 помер   ОСОБА_10 , який на момент смерті був зареєстрований за адресою: с.Новогригорівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с.10).
Із спадкової справи №133/1997, заведеної Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_2 вбачається, 22 листопада 1994 року    ОСОБА_10 склав заповіт, в якому зазначив, що на випадок своєї смерті заповідає усе своє майно ОСОБА_1 (а.с.71).
13 березня 1997 року до державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом звернулася ОСОБА_1 (а.с.69).
04 квітня 2003 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами та будівлями в с. Новогригорівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та грошових внесків, що належали спадкодавцю     ОСОБА_11 (а.с.76).
        ОСОБА_1 зазначає, що її батько ОСОБА_2 має право на земельну частку (пай), як колишній член КСП “ім. Шевченка”, тому звернулася з відповідною заявою до відділу у Верхньодніпровському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області. 
З листа відділу у Верхньодніпровському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 02 жовтня 2020 року вбачається, ОСОБА_2 значиться у списках до Державного акту на право колективної власності КСП “ім. Шевченка” серії ДП від 03 квітня 1995 року на території Першотравенської сільської ради, але не значиться у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються членам КСП “ім. Шевченка” Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Середній розмір земельної частки (паю), який перебуває у колективній власності КСП “ім. Шевченка” складає 6,35 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості)(а.с.82) .
       З архівною довідкою №350 виданої 12 листопада 2020 року КЗ “Верхньодніпровський районний трудовий архів” Верхньодніпровської міської ради вбачається, ОСОБА_2 в період з 1944 року по 1978 рік працював в колгоспі ім. Шевченка.    ОСОБА_9  був КСП “ім. Шевченка” з 1944 року по 1978 рік (а.с.16). 
       У 1973 році    ОСОБА_9 вийшов на пенсію, призначена пенсія за віком, колгоспна (а.с.15).
       08 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори, виконуючої обов`язки державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новікової Л.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого    ОСОБА_12  на земельну ділянку, що розташована на території Першотравенської сільської ради із земель колишнього ОСОБА_1 , але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с.77).
       Таким чином, у справі встановлено, прізвище батька позивача ОСОБА_1 у свідоцтві про її народження зазначено    ОСОБА_13 .
       З Додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю від від 03 квітня 1995 року серії ДП № 0008 вбачається, що   ОСОБА_9  внесений до Списку громадян – членів колективного сільськогосподарського підприємства.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 19 вересня 1996 року виконкомом Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області ІНФОРМАЦІЯ_1 помер   ОСОБА_14 .
За життя   ОСОБА_10 склав заповіт, в якому зазначив, що на випадок своєї смерті заповідає усе своє майно ОСОБА_1 . 04 квітня 2003 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами та будівлями в с. Новогригорівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та грошових внесків, що належали спадкодавцю, прізвище якого вказано -    ОСОБА_14 .
Отже, прізвище батька позивача ОСОБА_1 у свідоцтві про її народження зазначено —  ОСОБА_2 , а у свідоцтві про смерть, зазначено прізвище померлого  -  ОСОБА_2 . 
Таким чином, існують розбіжності у прізвищі спадкодавця, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув. 
Належних доказів на підтвердження того, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1    ОСОБА_10  є батьком позивача ОСОБА_1 , що дає право позивачу на спадкування після смерті батька, матеріали справи не містять.
       За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити,  рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Верхньодніпровської міської об`єднаної територіальної громади  – задовольнити.
       Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2021 року у справі за позовом представника ОСОБА_1 — адвоката Романовської Тетяни Миколаївни до Верхньодніпровської міської об`єднаної територіальної громади, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування — скасувати.
       У задоволенні позовних вимог представника ОСОБА_1 — адвоката Романовської Тетяни Миколаївни до Верхньодніпровської міської об`єднаної територіальної громади, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування — відмовити.
       Стягнути із ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 1 261 грн. 20 коп. 
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П. Красвітна

О.В. Свистунова