ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 р. 	Справа № 520/16450/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Рєзнікової С.С. ,  Курило Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2021, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 16.12.21 по справі № 520/16450/21
за позовом    Харківського національного університету внутрішніх справ  
до      ОСОБА_1    
про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Харківський національний університет внутрішніх справ звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з утриманням, у сумі 42144 грн. 34 коп.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що за відповідачем рахується заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Харківському національному університеті внутрішніх справ в сумі 42144,34 грн., яка утворилась у зв`язку із невиконанням умов контракту про здобуття освіти. Відповідачем у добровільному порядку такі витрати не відшкодовано, тому позивач просить вказану суму стягнути з відповідача в судовому порядку.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2021 адміністративний позов Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) на користь Харківського національного університету внутрішніх справ (рахунок UA 418201720313271001201005066, Державне казначейство України в м. Київ, МФО 820172, ЄДРПОУ 08571096) витрати, пов`язані з утриманням, у сумі 42144 (сорок дві тисячі сто сорок чотири) грн. 34 коп.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідач не відмовлявся добровільно відшкодувати витрати, пов`язані із його утриманням у вищому навчальному закладі, оскільки взагалі не отримував від ХНУВС розрахунку суми належних до відшкодування витрат, тобто ОСОБА_1 не пропонувалось у добровільному порядку відшкодувати витрати, які є предметом стягнення у цій справі. При цьому, обґрунтовуючи позовну заяву, ХНУВС стверджує про обізнаність відповідача щодо виникнення у нього обов`язку відшкодувати витрати, пов`язані із його утриманням у ХНУВС, однак не надає доказів, що відповідача ознайомлено із розрахунком таких витрат та запропоновано добровільно відшкодувати такі витрати. Разом з тим, саме з огляду лише на обізнаність відповідача з обов`язком відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у ХНУВС, оскільки про це зазначено у контракті, позивач дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача спірних витрат. Означені документи не містять розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у ХНУВС, у цих документах також не визначено строк добровільного відшкодування відповідачем таких витрат. У наданому позивачем повідомленні відсутній особистий підпис відповідача про отримання. Доказів надіслання повідомлення засобами поштового зв`язку позивачем також не надано. Таким чином, оскільки позивач не відмовлявся добровільно відшкодувати суми витрат на його тримання у ХНУВС, згідно з ч. 4, 5 ст. 74 Закону України "Про Національну поліцію" та п.8 Порядку №261 у ХНУВС відсутні законні підстави для звернення з адміністративним позовом про стягнення таких витрат, а тому є передчасним звернення позивача до суду з даним позовом. Посилався на численну практику Верховного Суду. 
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України та Національній поліції України з 16.08.2018 року по 27.07.2021 року.
Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 23.08.2018 № 288 о/с відповідача прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом Харківського національного університету внутрішніх справ з 16.08.2018 та присвоєно звання, "рядовий поліції".
03 вересня 2018 року на виконання вимог наказу МВС від 01.03.2017 року № 173 "Про затвердження Типової форми Контракту про здобуття освіти у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських" між ОСОБА_1 , Харківським національним університетом внутрішніх справ та ГУМВС України в Харківській області укладено контракт №188 про здобуття освіти у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських.
Абзацом 5 пункту 3 розділу ІІ контракту визначено, що у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання відповідач зобов`язаний відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до п. 4 ст. 74 Закону України "Про Національну поліцію".
При цьому, абз. 5 п.1 розділу ІІ контракту передбачено, що виконавець, яким у даному випадку є позивач, зобов`язується після відрахування особи (закінчення навчання) затвердити довідку-розрахунок витрат, пов`язаних з її утриманням у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, за весь термін навчання.
Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 22.06.2021 року №443о/с відповідача відраховано зі складу слухачів факультету №5 Харківського національного університету внутрішніх справ за спеціальністю 282 "Правоохоронна діяльність" у зв`язку із закінченням навчання та присвоєнням ступеня вищої освіти "бакалавр" з 22 червня 2021 року.
Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 27.07.2021 року №389 о/с відповідача звільнено відповідно до ст. 77 ч.1 п. 7 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням).
Згідно з довідками-розрахунками витрат, пов`язаних з утриманням курсанта укладених відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 №419/831/240/605/537/219/534, відповідач повинен відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у ХНУВС на загальну суму 42144,34 грн.
Наведені розрахунки відповідачем не оскаржувались. Доказів протилежного не надано.
Позивач, не погоджуючись з несплатою відповідачем зазначених сум, звернувся до суду.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з підстав його обгрунтованості.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 23.12.2015 № 901-VІІІ вищі навчальні заклади із специфічними умовами навчання, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України і здійснювали навчання курсантів, слухачів, ад`юнктів та докторантів за державним замовленням з підготовки фахівців для потреб міліції, продовжують їх навчання та підготовку як фахівців для Національної поліції в межах раніше доведеного державного замовлення для потреб міліції.
Згідно із ч.1 ст. 59 Закону України "Про Національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача вартості витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку ч. 4 ст.74 Закону України "Про Національну поліцію" та згідно Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних із утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затв. постановою КМ України № 261 від 12.04.2017р.
При цьому, ключовим питанням є дотримання зі сторони позивача процедури відшкодування спірних витрат, зокрема, порядку звернення до суду із відповідним позовом.
Згідно із положеннями ч.2 ст.74 Закону України "Про Національну поліцію" підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Відповідно до ч. 4 статті 74 Закону України "Про Національну поліцію" особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Частиною 5 статті 74 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року №261, цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі, в тому числі: звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.
Типову форму контракту затверджує МВС.
Пунктом 3 Порядку № 261 передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.
Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.
Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році.
На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.
Згідно вимог пункту 4 Порядку №261 витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.
Так, відповідно до пункту 1 Контракту №188 від 03.09.2018 про здобуття освіти у вищму навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, виконавець, Харківський національний університет внутрішніх справ, зобов`язується забезпечити навчання особи згідно з освітньо - професійною програмою підготовки для здобуття ступеня вищої освіти бакалавр; створити умови для якісної теоритичної та практичної підготовки особи згідно з освітньо - професійною програмою; після закінчення навчання видати особі документ про вищу освіту державного зразка та направлення на роботу; забезпечити можливість користування особою навчально - матеріальною базою; після відрахування особи (закінчення навчання)затвердити довідку - розрахунок витрат, пов`язаних з її утриманням у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейьких, за весь термін навчання.
Згідно з підпунктом 3.5 пункту 3 договору особа (відповідач) зобов`язується у разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству внутрішніх справ Україїни витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до пункту 4 статті 74 Закону України "Про Національну поліцію".
Суд першої істанції зазначив, що у власноручно підписаному відповідачем контракті про здобуття освіти у вищому навчальному закладі вказувалося на обов`язок відповідача відшкодувати, витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, у разі звільнення зі служби в поліції.
Отже, ОСОБА_1 обізнаний про наявність у нього обов`язку відшкодувати, витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, у разі звільнення зі служби в поліції.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що за правилами положень статті 74 Закону України "Про Національну поліцію" та пункту 8 Порядку № 261 право на звернення до суду у позивача у цій категорії справ може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати.
Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 520/11540/19, які враховуються судом в силу ч.5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до Порядку № 261 позивач має вручити під підпис або надіслати відповідачу повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання такого повідомлення відшкодувати витрати із зазначенням їхнього розміру та реквізитів рахунку для перерахування коштів, за для того, щоб забезпечити можливість добровільно відшкодувати витрати на навчання і лише, у разі відмови відповідача, може звернутися до суду.
Саме із відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення навчального закладу, із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.
Поряд із цим, відповідач у апеляційній скарзі наполягає на тому, що позивачем повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в закладі вищої освіти, не надавалось та не направлялось.
Однак, до суду першої та апеляційної інстанції докази в підтвердження вручення ОСОБА_1 повідомлення про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, в строк до 02 вересня 2022 року не надано.
Частиною ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Однак, позивач не скористався своїм правом визначеним чинними нормами КАС України та не надав належні та допустимі докази, які підтверджують факт надсилання та отримання відповідачем повідомлення про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання. 
Отже, відсутність вказаних доказів дає підстави для висновку, що відповідачу не запропоновано у добровільному порядку відшкодувати витрати, які є предметом стягнення у цій справі, відтак у позивача не виникає права на звернення із даним спором до суду, оскільки ним не виконано вимог статті 74 Закону України "Про Національну поліцію" та пункту 8 Порядку № 261.
Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 30 серпня 2022 року у справі №480/8200/20, які враховуються судом у відповідності до положень ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про наявність обгрунтованих підстав для стягнення з відповідача коштів за утримання ОСОБА_1 у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання. 
Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі на відсутність у представника ХНУВС Бондаренко Н.М. подавати від імені позивача позовну заяву, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 12 Кодексу адмністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Частинами 1, 3 статті 55 Кодексу адмністративного судочинства України встановлено, що сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.
Згідно з ч. 2 ст. 57 Кодексу адмністративного судочинства України у справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.
Відповідно до частини 4 статті 257 Кодексу адмністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно до ч. 1 ст. 260 Кодексу адмністративного судочинства України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Колегія суддів зазначає, що за визначенням пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адмністративного судочинства України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - це адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Частиною 4 статті 257 Кодексу адмністративного судочинства України визначено перелік категорій справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Ці ж категорії справ зазначено і в частині четвертій статті 12 Кодексу адмністративного судочинства України, згідно з якою вони розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження.
Предметом розгляду у цій справі є стягнення з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з утриманням, у сумі 42144 (сорок дві тисячі сто сорок чотири) грн. 34 коп.
Матеріалами справи підтверджено, що до позовної заяви додано копію довіреності, якою підтверджуються повноваження Бондаренко Н.М. представляти та/або захищати права та інтереси Харківського національного університету внутрішніх справ у судах, для чого їй надано усі права, передбачені для сторін, третіх осіб чи інших осіб, що беруть участь, зокрема, в адміністративному процесі.
З матеріалів справи встановлено, що справа № 520/16450/21 призначена Харківським окружним адміністративним судом до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Так, в ухвалі про відкриття провадження у справі від 24 вересня 2021 року судом з посиланням на ст.ст. 12, 171, 257 Кодексу адмністративного судочинства України, зазначено про те, що справа належить до справ незначної складності, а отже позовну заяву належить розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Системно аналізуючи вказані вище норми права, колегія суддів дійшла висновку, що вказана справа може бути віднесена до категорії справ незначної складності, представництво в яких можуть здійснювати не лише адвокати, а й інші визначені особи, які мають адміністративну процесуальну дієздатність.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі №360/689/20.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи відповідача про відсутність у ОСОБА_2 повноважень представляти інтереси ХНУВС, зокрема, шляхом подання від його імені позовної заяви, є необґрунтованими та такими, що спростовуються наведеними вище нормами права.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Враховуючи викладене вище та неправильне застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2021 у справі № 520/16450/21 підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови, якою у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -  
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2021 по справі № 520/16450/21 - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	С.С. Рєзнікова    Л.В. Курило