ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 жовтня 2022 року
м. Київ
справа № 750/5982/21
провадження № 51-1906 км 22
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                           ОСОБА_5,
суддів                                              ОСОБА_6, ОСОБА_7,
за участю
секретаря судового засідання  ОСОБА_8,
прокурора                               ОСОБА_9,
в режимі відеоконференції
захисника                               ОСОБА_10,
представника потерпілої                   ОСОБА_11,
потерпілої                                ОСОБА_1 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 31 травня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021270000000057, за обвинуваченням 
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, раніше не судимого, проживаючого за адресою: 
АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2022 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 
3 роки.
Цивільні позови задоволено частково, стягнуто з  ОСОБА_2 моральну шкоду на користь потерпілих: ОСОБА_1 275 200 грн, ОСОБА_3 300 000 грн.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 31 травня 2022 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільних позовів змінено.
Стягнуто з ОСОБА_2  на користь потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_3 моральну шкоду по 150 000 грн кожному. 
У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він  
23 лютого 2021 року, о 19 год 47 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Renault MeganScenic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вулиці Кільцевій з боку проспекту Миру в напрямку вулиці 1-го Травня у м. Чернігові. Біля будинку № 35/62А по вул. Кільцева, у порушення вимог п. 2.3 (б) та 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, при виникненні перешкоди для руху, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка перебувала біля правого краю проїзної частини дороги з візком.
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_4 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла на місці наїзду.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_10 порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. Обґрунтовуючи свої доводи  зазначає про те, що огляд ОСОБА_2 був проведений у закладі охорони здоров`я, який не включений до переліку закладів, які мають право на проведення огляду на стан сп`яніння. За результатами огляду був складений протокол огляду особи, який має бути визнаний незаконним, адже такий вид документу не передбачений Інструкцією. Жоден із допитаних у судовому засіданні свідків не назвав чітких ознак того, що водій ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Вказує, що протокол щодо результатів медичного огляду ОСОБА_2 на стан сп`яніння не може бути покладений в основу доказів перебування водія під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди у стані алкогольного сп`яніння. 
Також зазначає, що саме перебування водія ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння визнано обтяжуючою обставиною, яка позбавила суд можливості призначити засудженому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України. Стверджує, що без належної уваги залишились конкретні обставини кримінального провадження, зокрема, поведінка ОСОБА_2 після вчинення злочину, що останній частково відшкодував завдані збитки.  
Крім того, вказує про порушення права на захист, передбаченого ст. 20 КПК України, оскільки апеляційний розгляд, з урахуванням поданого засудженим клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату, проведено без його участі.    
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити.  
Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просила оскаржувані судові рішення залишити без зміни.
Потерпіла ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_12 вважали вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду законними і обгрунтованими, а касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
Від засудженого ОСОБА_2 та представника потерпілого ОСОБА_13 надійшли клопотання про проведення касаційного розгляду за їх відсутності.  
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та мотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які було досліджено під час судового розгляду й оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
Згідно з приписами  ст. 412 КПКУкраїни  істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 чи  ст. 381 цього Кодексу.
Стаття 21  КПК України передбачає, що кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків у порядку передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст. 405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 цього Кодексу. Частиною 4 цієї норми  передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Тобто закон вимагає від суду апеляційної інстанції з`ясувати причини неприбуття в судове засідання учасників кримінального провадження та вирішити питання про можливість продовження розгляду без учасників, які не з`явилися, або про відкладення розгляду за наявності таких причин.
Доводи захисника про порушення права на захист колегія суддів вважає обґрунтованими.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження на електронну адресу Чернігівського апеляційного суду 24 травня 2022 року від обвинуваченого ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату через те, що він перебуває за межами м. Чернігова у зв`язку з воєнним станом, термін дії якого продовжений до 25.08.2022 року. В період активних бойових дій на території 
м. Чернігова з метою необхідності збереження життя був вимушений виїхати за межі Чернігівської області, що з огляду на п. 8 ч. 1 ст. 138 КПК України є поважною причиною неприбуття особи на виклик. При цьому в клопотанні є адреса електронної пошти обвинуваченого (т. 2 а. п. 23). 
Під час розгляду даного клопотання, згідно з журналом та технічним записом судового засідання від 31 травня 2022 року (т. 2 а. п. 29-31), була заслухана думка захисника ОСОБА_10, який повідомив, що його підзахисний ОСОБА_2 бажає надати пояснення в суді апеляційної інстанції щодо висунутого йому обвинувачення, зобов`язується з`явитися на наступне судове засідання, а на даний час останній вимушено перебуває у м. Мукачево Закарпатської області.
Так, вирішуючи питання про можливість апеляційного розгляду без участі обвинуваченого ОСОБА_2 , апеляційний суд своє рішення мотивував тим, що останній не вказав місця свого перебування, не подав довідки про взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи, що розцінено судом як навмисне затягування розгляду справи поза розумними строками. При цьому суд вказав, що питання про погіршення становища засудженого не вирішувалася, а тому його явка в апеляційний суд є необов`язковою.   
Натомість такі доводи, на думку колегії суддів, є неспроможними, оскільки суд апеляційної інстанції з формальних підстав відмовив у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату, незважаючи на те, що ОСОБА_2 на час виклику в судове засідання знаходився у м. Мукачево Закарпатської області, про що вказав захисник під час апеляційного розгляду, бажав особисто брати участь в судовому засіданні з метою реалізації гарантованого йому ст. 20 КПК України права на захист. 
Також колегія суддів вважає безпідставним твердження апеляційного суду щодо навмисного затягування  ОСОБА_2  розгляду справи поза розумними строками, оскільки в суді апеляційної інстанції судове засідання на 31 травня 2022 року було призначено вперше і до цього не відкладалося.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Голдер проти Сполученого Королівства»  відзначив, що було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 Конвенції детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду.
Крім того Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував, що при встановленні обґрунтованості кримінального обвинувачення особисте заслуховування підсудного має бути загальним правилом. Будь-який відхід від цього принципу має бути винятковим та підлягати обмежувальному тлумаченню (див. рішення у справах «Шандор Лайош Кісс проти Угорщини» (Sandor Liajos Kiss v. Hungary) та «Попа і Тенесеску проти Румунії»).
У справі «Чопенко проти України» наголошується на тому, що виходячи з гарантій, закріплених у підпункті «с» пункту 3 статті 6 Конвенції, надзвичайно важливим для справедливості системи кримінального судочинства є те, що обвинувачений повинен мати адекватний захист як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді (справа «Лала проти Нідерландів» (Lala v. the Netherlands). Участь представника прокуратури у засіданні суду апеляційної інстанції, на якому підсудний або його представник були відсутніми, є  такою, що порушує право заявника на захист та принцип рівності сторін, що є невід`ємною складовою права на справедливий суд ( справи «Бельзюк проти Польщі» (Belziuk v. Poland) та «Піралі Оруджов проти Азербайджану» (Pirali Orujov v. Azerbaijan).
Ураховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції допустив порушення права засудженого ОСОБА_2 на захист, адже  не надав йому можливості брати особисту участь під час апеляційного перегляду та відстоювати свою позицію в суді,  що відповідно до  ст. 412 КПК Україниє істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України та не відповідає гарантіям справедливого суду, закріпленим у пункті 1 та підпункті «с» пункту 3 статті 6 Конвенції.
З урахуванням викладеного, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Колегія суддів не перевіряє інші доводи касаційної скарги захисника, оскільки вони пов`язані з оцінкою доказів, що необхідно здійснити суду апеляційної інстанції в ході нового апеляційного розгляду, а тому скарга підлягає частковому задоволенню.
Під час нового розгляду кримінального провадження, апеляційному суду слід врахувати викладене, ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, яке відповідатиме вимогам 
кримінального процесуального законодавства.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, засуджений був взятий під варту в порядку виконання вироку, який набрав законної сили, запобіжний захід йому не обирався, а тому ОСОБА_2 підлягає звільненню з-під варти. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_10 задовольнити частково.
Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 31 травня 2022 року щодо ОСОБА_2 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.  
Обвинуваченого ОСОБА_2 звільнити з-під варти.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.       
Судді:

 
ОСОБА_5                               ОСОБА_14                            ОСОБА_7