ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 678/1373/17
Провадження № 22-ц/4820/1596/22

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Корніюк А.П., Ярмолюка О.І.,
секретаря: Чебан О.М.
за участю: представника апелянта адвоката Мельник В.М. 

 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 05 серпня 2022 року (суддя Лазаренко А.В.) за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
У листопаді 2017 року акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі – АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що ОСОБА_1 підписала заяву №б/н від 20.03.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, чим підтвердила свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Позивач взяті на себе зобов`язання за умовами договору виконав належним чином, відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконала.
У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 14.08.2017 року має заборгованість 43 737,67 грн., яка складається з: 
- 6995,91 грн. тіло кредиту;
- 2293,89 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом;
- 31 888,93 грн. - нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2058,94 грн. - штраф (процентна складова).
У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.03.2011 у розмірі 43 737,67 грн.
У липні 2021 року позивач зменшив розмір позовних вимог, просив стягнути на його користь з відповідачки заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.03.2011 у розмірі 12 627,87 грн., яка складається з:
- 9288,99 грн. – заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 9288,99 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту;
- 3338,88 грн. – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також понесені судові витрати.
Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 05 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Вказав, що на підтвердження доводів АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судом не здобуто доказів того, що ОСОБА_1 складала чи надавала будь-які платіжні доручення, скеровувала їх банку чи третім особам, ні в паперовому, ні в електронному вигляді в використанням електронної системи «Приват24», та будь-якої іншої клієнтської системи банку. Натомість, виявивши 31.07.2015 року безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, ОСОБА_1 негайно повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів, однак банком, незважаючи на блокування картки, 14.08.2015 року було списано кошти з картки відповідачки.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне дослідження письмових доказів та обставин справи, що мають значення для справи, просить рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 05 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано умови кредитного договору, а саме: Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в SMS-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobileBanking або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів.
Клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки/рахунку на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг тощо.
Отже, за розголошення особистих даних щодо користування рахунком має нести відповідальність відповідачка.
Суд повинен був з`ясувати спосіб здійснення незаконного переказу та причетність відповідачки до вказаної операції (на оплату послуг телекома), а саме чи повідомлялась інформація відповідачкою третім особам стосовно реквізитів кредитної картки, паролі та інше.
Суд не звернув уваги на те, що відповідачка надала інформацію щодо даних своєї кредитної карки невідомій особі, яка їй зателефонувала та представилась співробітником АТ КБ «ПРИВАТБАНК». У цьому випадку відповідачка здійснила розголошення особистих даних щодо користування банківським рахунком, що дало змогу шахраям ініціювати переказ грошових коштів з її кредитної картки.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити як безпідставну, рішення суду першої інстанції залишити в силі як справедливе та законне.
Зазначає, що коштів Банку не отримувала, тому повертати не повинна.
31.07.2015 після отримання в телефонному режимі інформації про те, що хтось намагається зняти з картки ОСОБА_1 кошти в сумі 7000 грн., остання виконала усі передбачені заходи, щоб запобігти цьому.
Після повідомлення від ОСОБА_1 про шахрайські дії та заблокування картки Банк мав би зупинити рух коштів. 
В судовому засіданні представник апелянта адвокат Мельник В.М. апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з підстав, викладених у ній. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Згідно з частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що 25 лютого 2011 року сторони уклали договір про надання банківських послуг, за умовами якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 
Цей договір був укладений сторонами шляхом підписання ОСОБА_1 та представником банку анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. При цьому ОСОБА_1 засвідчила, що вона ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та погоджується з ними. Також відповідачка зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку. Як вбачається із розрахунку заборгованості станом на 01.04.2015 року ОСОБА_1 було в повному обсязі повернуті банку кредитні кошти і відсутня будь-яка заборгованість перед банком.
31.07.2015 року невстановлена особа зателефонувала до ОСОБА_1 , назвавшись працівником ПАТ КБ «Приватбанк» дізналася від неї номер кредитної картки. 
На телефон ОСОБА_1 надійшло повідомлення про те, що з її рахунку зняті кошти 7000 грн.
Із цього приводу і в цей же день, 31 липня 2015 року, відповідачка ОСОБА_1 повідомила про вказані обставини позивача за телефоном гарячої лінії та звернулася до найближчого відділення АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Відповідно до повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-20151011/723 від 15.10.2015 року, картку «Універсальна» № НОМЕР_1 було заблоковано 31.07.2015 року за зверненням ОСОБА_1 до гарячої лінії банку (т. 1 а. с. 198).
Як вбачається із виписки по картковому рахунку після блокування картки 31.07.2015 року з картки відповідачки було знято кошти невідомою особою на оплату послуг телекома, дата операції 31.07.2015 року, дата обробки операції 14.08.2015 року (т. 1 а. с. 113-114).
Списання з картки НОМЕР_2 31.07.2015 року 13:56:48 - 14.08.2015 року 7003,28 грн., інше покупка, телеком. послуги. Після авторизації 31.07.2015 року електроний запит на списання до Банку надійшов 14.08.2015 року – wideup.net поповнення київстар.
Згідно витягу з кримінального провадження № 12015240180000353, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України 01.08.2015 року за зверненням ОСОБА_1 про те, що 31.07.2015 року невстановлена особа зателефонувала до неї, назвавшись працівником ПАТ КБ «Приватбанк» дізналася від неї номер кредитної картки. На телефон ОСОБА_1 надійшло повідомлення про те, що з її рахунку зняті кошти 7000 грн. (т. 1 а. с. 52-67).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «ПРИВАТБАНК», який міститься у матеріалах справи, не містить підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна вважати частиною кредитного договору, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
За таких обставин, у банку відсутні правові підстави здійснювати нарахування передбачені вказаними Умовами та правилами.
Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».
Відповідно до вимог пункту 6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.
Відповідно до п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного Банку України від 05 листопада 2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , як користувач платіжної картки «Універсальна» станом на 30 липня 2015 року заборгованості за кредитними коштами не мала, послуг Банку для виконання операцій з платіжною карткою не замовляла та не вчиняла сама, одразу 31.07.2015 року звернулася, до найближчого відділення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та зателефонувала на гарячу лінію банку з приводу зняття коштів з її рахунку без її розпорядження та його заблокування банком, а також звернулася до банку та до відділення поліції письмово з приводу шахрайськиї дій, проведених за її карткою. Проте незважаючи на зазначене, після вчинення нею зазначених дій, списання банком коштів все ж таки було проведено 14 серпня 2015 року.
При цьому Банк, у порушення вимог статтей 12, 81 ЦПК України, не довів вину ОСОБА_1 у вказаних операціях. Службове розслідування з цього приводу, яке банк зобов`язаний був провести, не проведено.
Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність вини ОСОБА_1 як підстави цивільно-правової відповідальності.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.
Будь-якими доказами не підтверджується те, що ОСОБА_1 розголошувала особисті дані картки (строк дії та СVV код) сторонній особі та самостійно ввела дані картки у додатку «Приват24». 
Позивач не надав доказів на підтвердження того, що операції з карткою відповідачки відбулися шляхом введення коду підтвердження, отриманого саме відповідачкою на її телефонний номер, а не шляхом переадресації SMS та дзвінків з номера відповідачки на інший номер без її відома.
Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про несанкціоноване списання грошових коштів із рахунку ОСОБА_1 , у зв`язку з чим суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитом. 
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки судом, які їх обґрунтовано спростовано.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення підстав для розподілу судових витрат не вбачається.
У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишає без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд –
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.
Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 05 серпня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 16 грудня 2022 року.

Судді                                                                           Т.О. Янчук

А.П. Корніюк

О.І. Ярмолюк