ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

03 листопада 2022 року                                                            м. Чернівці
справа № 727/8510/21
провадження 22-ц/822/684/22
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б.   
суддів Владичана А.І., Лисака І.Н. 
секретар Петранюк Ю.Т.
розглянувши апеляційну заяву ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 30 червня 2022 року в цивільні справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про поділ майна подружжя та визнання права власності на частки майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності,
встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про поділ майна подружжя та визнання права власності на частки майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності.
Позов обгрунтовано наступним. З 22.10.2015 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №1920. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 07 червня 2021 року шлюб між ними було розірвано.
Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . 
В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства ними було набуто майно: квартиру АДРЕСА_1 , а також транспортний засіб марки «Hyundai Sonata» VIN: 5NPE24AF7GH302358 д.н. НОМЕР_1 .
Право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2018 року.
Оскільки у їх сім`ї було відсутнє власне житло, а ОСОБА_1 є учасником бойових дій, то рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №673/25 від 11.12.2018 року «Про надання матеріальної допомоги цільового спрямування для придбання житла» вирішено надати матеріальну допомогу цільового спрямування для придбання житла ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, учаснику бойових дій АТО у складі сім`ї з трьох осіб в розмірі 998149 грн. 56 коп.
Відповідно до протоколу засідання комісії з питань розгляду заяв та розрахунку розміру матеріальної допомоги цільового спрямування для придбання житла від 22.11.2018 року, було розглянуто заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи про надання матеріальної допомоги цільового спрямування для придбання житла. Кількість осіб із членів сім`ї заявника, на яких розраховується матеріальна допомога три особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_3 – син. Комісією одноголосно прийнято рішення про розрахунок матеріальної допомоги в розмірі – 998149 грн. 56 коп.
Після прийняття рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №673/25 від 11.12.2018 року на підставі протоколу засідання комісії з питань розгляду заяв та розрахунку розміру матеріальної допомоги цільового спрямування для придбання житла від 22.11.2018 року ними було укладено договір купівлі-продажу квартири.
За умовами договору купівлі-продажу продаж квартири здійснюється за ціною 998149 гривень. Розрахунок між сторонами здійснюється з відстроченням платежу. Кошти у розмірі 998149 гривень покупець зобов`язується переказати зі спеціального рахунку протягом 20 банківських днів із моменту нотаріального посвідчення цього договору на рахунок продавця.
Для переказу коштів продавцю зі спеціального рахунку покупця, останній подає до уповноваженого банку письмову згоду Департаменту праці та соціального захисту населення ЧМР на перерахування коштів зі спеціального рахунку як оплату за договором купівлі-продажу квартири з визначенням суми, що підлягає перерахуванню та реквізитів для перерахунку.
ОСОБА_2 особисто була присутня у приватного нотаріуса Савчук В.Г. під час укладення договору купівлі-продажу квартири та надавала заяву-згоду на укладення зазначеного договору.
Тобто, квартира АДРЕСА_1 була придбана за кошти, надані державою як допомога для сім`ї з трьох осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_3 – син.
Тому вважає, що зазначена квартира є спільною сумісною власністю сторін, а частки в квартирі є рівними та становлять по 1/3 частці у кожного.
Також, під час шлюбу 28.07 2020 року за спільні кошти подружжям було придбано на підставі договору купівлі-продажу транспортний засіб марки «Hyundai Sonata» VIN: НОМЕР_2 д.н. НОМЕР_1 . Автомобіль було зареєстровано на ім`я відповідача.
Транспортний засіб було придбано за ціною 11000 доларів США, однак у зв`язку з проведенням ремонтних робіт, його вартість збільшилась до 14000 доларів США.
Їй відомо, що на даний час ОСОБА_1 відчужив автомобіль своїй сестрі ОСОБА_4 , проте продовжує ним користуватись. Згоду на відчуження автомобіля позивач не надавала. Транспортний засіб було відчужено коли вони однією сім`єю не проживали та були в процесі розірвання шлюбу.
Просила визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 63,30 кв.м., в тому числі житловою площею 37,40 кв.м.
Визнати за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право власності по 1/3 частці у кожного на квартиру АДРЕСА_1 .
Також просила визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку транспортного засобу марки «Hyundai Sonata» VIN: НОМЕР_2 д.н. НОМЕР_1 та в рахунок вартості Ѕ частки автомобіля стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію в розмірі 147910 грн. 50 коп.
Право спільної сумісної власності на транспортний засіб просила припинити.

Короткий зміст рішення  суду першої інстанції 
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 30 червня 2022 року позов ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про поділ майна подружжя та визнання права власності на частки майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності задоволено частково.
Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .
Право спільної сумісної власності на квартиру припинено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «Hyundai Sonata», 2015 року випуску, VIN: НОМЕР_2 д.н. НОМЕР_1 в розмірі 111631 грн. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 30 червня 2022 року скасувати. 
 Визнати квартиру спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнати право власності по 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 кожному. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
        ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду вважає незаконними та необґрунтованим у зв`язку із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що призвели до порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.
       Апелянт вважає, що суд першої інстанції, всупереч ч.3 ст.368 ЦК України, ст.60 Сімейного кодексу України, помилково визнав квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю всіх членів сім`ї, а не подружжя.
Квартиру було придбано виключно за рахунок матеріальної допомоги, наданої відповідачеві відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» та постанови Кабінету Міністрів України № 719 від 19.10.2016 року, якою затверджено «Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей».
Це означає, що спірна квартира, в жодному випадку не набута подружжям ОСОБА_5 в результаті їх спільної праці та за спільні грошові кошти. Помилкове надання судом першої інстанції правового статусу квартири АДРЕСА_1 призвело до неправильного її поділу.
Суд першої інстанції помилково поділив спірну квартиру між всіма членами сім`ї по 1/3 кожному, та визнав право власності.
Апелянт не погоджується також з рішенням суду в частині поділу автомобіля та стягнення компенсації за нього. 
Позивачка, обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення на її користь половини вартості транспортного засобу, вказувала на те, що відповідач приховав від неї факт відчуження автомобіля марки «Hyundai Sonata», 2015 року випуску на користь третьої особи.
Однак позивачка замовчує той факт, що саме вона була ініціатором продажу автомобіля. На той час лише відповідач фінансово утримував сім`ю. Він працює анестезіологом в НКП «Міський пологовий будинок №2». Коштів на утримання сім`ї та лікування дитини не вистачало. Рішення про продаж автомобіля було спільним. Кошти від реалізації транспортного засобу поповнили сімейний бюджет. Вони використані подружжям на лікування малолітнього ОСОБА_6 , який потребує постійної реабілітації. Не може заперечувати позивачка і те, що під час судового розгляду справи про розлучення спірну квартиру було затоплено. Ремонт в квартирі було зроблено власними силами та за власні кошти. Зокрема, і за ті кошти, що отримані від продажу автомобіля.
        
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом 
Судом встановлено, що сторони з 22.10.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 07.06.2021 року розірвано.
Від шлюбу у сторін є малолітня дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Шлюбні відносини між сторонами припинено, проте у добровільному порядку вони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна подружжя, та іншого нерухомого майна.
Так, під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №6374/20/010864 від 28.07.2020 року ОСОБА_1 набув у власність транспортний засіб марки «Hyundai Sonata» VIN: НОМЕР_2 д.н. НОМЕР_1 , 2015 року випуску.
У подальшому, 08.04.2021 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу продав ОСОБА_4 автомобіль марки «Hyundai Sonata» VIN: НОМЕР_2 д.н. НОМЕР_1 , 2015 року випуску. Відповідно до договору ціна транспортного засобу складає 100100 гривень.
На підставі договору купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу від 18.12.2018 року ОСОБА_1 набув у власність квартиру АДРЕСА_2 .
Відповідно до умов зазначеного договору, його було укладено на виконання Програми забезпечення житлом учасників антитерористичної операції, що потребують поліпшення житлових умов, й відповідно до Порядку надання матеріальної допомоги цільового спрямування для придбання житла учасникам антитерористичної операції, що потребують поліпшення житлових умов, затверджених рішенням міської ради №788 від 01.08.2017 року та рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради «Про надання матеріальної допомоги цільового спрямування для придбання житла» №673/25 від 11.12.2018 року.
Продаж квартири здійснено за узгодженою між сторонами ціною, яка становить 998149 гривень. Розрахунок між сторонами здійснюється з відстроченням платежу. Кошти у розмірі 998149 гривень покупець зобов`язується переказати зі спеціального рахунку протягом двадцяти банківських днів із моменту нотаріального посвідчення договору на рахунок продавця.
Для переказу коштів продавцю зі спеціального рахунку покупця, останній подає до уповноваженого банку письмову згоду Департаменту праці та соціального захисту населення ЧМР на перерахування коштів зі спеціального рахунку як оплату за договором купівлі-продажу квартири з визначенням суми, що підлягає перерахуванню та реквізитів для перерахунку.
ОСОБА_2 особисто була присутня у приватного нотаріуса Савчук В.Г. під час укладення договору купівлі-продажу квартири та надала заява-згоду на укладення зазначеного договору. Також у вказаній заяві позивач підтвердила, що грошові коти, які витрачаються на придбання нерухомості, є їх спільною сумісною власністю. Придбана нерухомість також буде об`єктом права спільної сумісної власності, як така, що набувається ними за час шлюбу.
Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №673/25 від 11.12.2018 року «Про надання матеріальної допомоги цільового спрямування для придбання житла» вирішено надати матеріальну допомогу цільового спрямування для придбання житла ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, учаснику бойових дій АТО у складі сім`ї з трьох осіб в розмірі – 998149 грн. 56 коп.
Відповідно до протоколу засідання комісії з питань розгляду заяв та розрахунку розміру матеріальної допомоги цільового спрямування для придбання житла від 22.11.2018 року, було розглянуто заяву ОСОБА_1 , особи з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, учасника бойових дій АТО та додані до неї документи про надання матеріальної допомоги цільового спрямування для придбання житла. Кількість осіб із членів сім`ї заявника, на яких розраховується матеріальна допомога: три особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_3 – син. При цьому комісією враховано, що у приватній власності заявника та членів його сім`ї є жилі приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , а саме:5,76 кв.м. жилої площі; за адресою: АДРЕСА_4 , а саме:5,98 кв.м..
Комісією одноголосно прийнято рішення про розрахунок матеріальної допомоги в розмірі – 998149 грн. 56 коп.
Після прийняття рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №673/25 від 11.12.2018 року на підставі протоколу засідання комісії з питань розгляду заяв та розрахунку розміру матеріальної допомоги цільового спрямування для придбання житла від 22.11.2018 року було укладено договір купівлі-продажу квартири від 18.12.2018 року.
Відповідно до висновку експерта №06 від 12.01.2022 року, складеного за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, ринкова вартість автомобіля марки «Hyundai Sonata», 2015 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , на дату проведення експертизи становить 223262 грн. 00 коп. 

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав. 
Відповідно до положень ст. ст. 367, 368 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до положень ст.ст.60, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що квартиру АДРЕСА_1 було придбано за спільні грошові кошти членів сім`ї, а відтак, таке майно є їх спільною сумісною власністю.
Встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій АТО, та має статус особи з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи.
Судом встановлено, що спірна квартира була придбана за рахунок коштів, наданих в якості матеріальної допомоги цільового спрямування для придбання житла, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №673/25 від 11.12.2018 року «Про надання матеріальної допомоги цільового спрямування для придбання житла» була надана  ОСОБА_1  з урахуванням складу сім`ї – три особи. Рішення було прийняте про розрахунок матеріальної допомоги в розмірі (13,65*3+35,22-(5,76+5,98))* 10328* 1,5 = 998149 грн. 56 коп. 
Після прийняття рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №673/25 від 11.12.2018 року на підставі протоколу засідання комісії з питань розгляду заяв та розрахунку розміру матеріальної допомоги цільового спрямування для придбання житла від 22.11.2018 року було укладено договір купівлі-продажу квартири від 18.12.2018 року.
Відповідно до Порядку надання матеріальної допомоги цільового спрямування для придбання житла учасникам антитерористичної операції, що потребують поліпшення житлових умов, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради №788 від 01.08.2017 року, відповідно до якого було розраховано матеріальну допомогу, у договорі купівлі-продажу, інвестиційному договорі, договорі купівлі-продажу майнових прав чи договорі будівельного підряду на квартиру повинно бути зазначено про те, що житло набувається у власність заявника.
Право на отримання матеріальної допомоги відповідно до цього Порядку мають учасники бойових дій, в тому числі військовослужбовці, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції на сході України. При визначенні розміру матеріальної допомоги до розрахунку включаються члени сім`ї УБД АТО. До членів сім`ї УБД АТО належать – дружина, їх неповнолітні діти, які спільно проживають із заявником та потребують поліпшення житлових умов, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов (п.п.2,3).
Договір купівлі-продажу спірної квартири від 18.12.2018 року був оформлений саме на ОСОБА_1 , при цьому кошти на придбання квартири були розраховані та виділені з міського бюджету на трьох членів сім`ї у загальній сумі 998149 грн. 56 коп., без визначення розміру частки на кожного окремого члена сім`ї, а отже є їх спільними коштами.
Зазначене спростовує доводи апелянта, що квартира не є спільною власністю всіх членів сім ’ї. 
Суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що спірна квартира є власністю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та малолітнього сина ОСОБА_3 . 
Щодо транспортного засобу марки «Hyundai Sonata» VIN: НОМЕР_2 д.н. НОМЕР_1 , 2015 року випуску, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «Hyundai Sonata», 2015 року випуску, VIN: НОМЕР_2 д.н. НОМЕР_1 , у розмірі 111631 грн. 00 коп, оскільки автомобіль є спільним сумісним майном подружжя, який було відчужено ОСОБА_1 без згоди дружини, а доказів того, що отримані ним кошти було використано в інтересах сім`ї відсутні.
Колегія суддів з цим не погоджується.
З матеріалів справи вбачається, що під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №6374/20/010864 від 28.07.2020 року ОСОБА_1 набув у власність транспортний засіб марки «Hyundai Sonata» VIN: НОМЕР_2 д.н. НОМЕР_1 , 2015 року випуску.
08.04.2021 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу продав цей автомобіль ОСОБА_4 . Відповідно до договору ціна транспортного засобу складає 100100 гривень.
Автомобіль був відчужений під час шлюбу.
Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Для відчуження рухомого майна (яким є транспортний засіб) нотаріально посвідченої згоди іншого з подружжя на таке відчуження майна за законом не вимагається, діє презумпція, що відповідач діяв, з відома і за згодою позивачки.
Враховуючи зазначене, спірний автомобіль не може бути предметом поділу в результаті розірвання шлюбу, у зв`язку з переходом у власність третьої особи. Про визнання даного правочину недійсним позивач не заявляла. А оскільки діє презумпція правомірності правочину, договір купівлі - продажу спірного транспортного засобу є дійсним, породжує правові наслідки для обох сторін договору, а кошти від реалізації поповнили сімейний бюджет. Оскільки спірний транспортний засіб перестав бути спільною сумісною власністю подружжя та став належати третій особі на праві особистої приватної власності, тому відсутні підстави для визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та стягнення коштів на користь позивача.
В судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги було встановлено, що кошти отримані за продаж автомобіля були витрачені на потреби сім`ї, оскільки сторони ще перебували у шлюбі. Позивачем не заперечувався той факт, що за ці кошти був зроблений ремонт в квартирі, оскільки квартиру було затоплено.  Також кошти були витрачені на лікування дитини.
Враховуючи зазначене, підстав для поділу автомобіля та стягнення Ѕ частини його вартості немає. 

Щодо судових витрат 

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до положеннь  ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. 
Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування рішення суду першої інстанції, розподіл судових витрат слід змінити. 
Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Враховуючи розмір судового збору сплаченого позивачем за подання позову 3606,75грн та сплаченого відповідачем за апеляційну скаргу – 7210грн, а також враховуючи, що апеляційна скарга задоволена на 16,76%, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1208,40грн судового збору (7210*16,76%).
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь витрати на правничу допомогу за апеляційний розгляд справи в розмірі 10000грн.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
       Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Такий висновок викладений у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року, справа №755/9215/15-ц провадження № 14-382цс19.
Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача ОСОБА_2 у даній справі була адвокат Якобишена Т.Д. яка діяла на підставі ордеру серії СЕ № 1048145 та договору №37 про надання правової допомоги від 02 серпня 2021 року.
Розмір гонорару адвоката в апеляційній інстанції відповідно до Додаткової угоди № 3 від 19.08.2022 року становить 10000 (десять тисяч)грн. Відповідно до акту про прийняття-передачі наданих послуг від 23.08.2022 року та квитанції до прибуткового касового ордеру № б/н від 19.08.2022 року ОСОБА_2 сплачено адвокату гонорар в повному обсязі копію договору про представництво інтересів в цивільному процесі та надання правової допомоги» №37 від 02.08.2021 р., копію Додаткової угоди № 3 від 19.08.2022 року, копію акту про прийняття-передачі наданих послуг від 23.08.2022 року та копію квитанції до прибуткового касового ордеру № б/н від 19.08.2022 року
ОСОБА_2 довела обставини надання їй послуг професійної правничої допомоги при розгляді апеляційної скарги та обґрунтувала розмір цих послуг.
На адресу позивача засобами поштового зв`язку було відправлено відзив на апеляційну скаргу. Докази відправлення додані позивачем до відзиву та містяться в матеріалах даної справи.
Клопотань від ОСОБА_1 про зменшення розміру витрат на правничу допомогу чи заперечень щодо неспівмірності цих витрат зазначених у відзиві на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходило та не було заявлено під час апеляційного розгляду.
Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги – 16,76%, а також враховуючи, що судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог – 83,24%, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, витрати на правничу допомогу також слід стягнути пропорційно задоволеню апеляційної скарги, що становить 8324грн (10000*83,24%).
За таких обставин, з урахуванням того, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1208,40грн судового збору, з  ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 7115,60грн (8324-1208,40) судових витрат. 

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень п. 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції порушені норми процесуального та неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення в частині поділу автомобіля та стягнення Ѕ частини його вартості та відмови в позові. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 30 червня 2022 року в частині поділу автомобіля та стягнення компенсації вартості Ѕ його частини в сумі 111631грн. скасувати. В задоволені цих вимог відмовити.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7115,60грн. судових витрат. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови – 7 листопада 2022 року.         

Головуючий                                               І.Б. Перепелюк 
Судді:                                                       А.І. Владичан
І.Н. Лисак