ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1415/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 712/1686/22 Категорія: 310020000 	Пироженко С.А. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       10 листопада 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

                       Головуючого                                Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                                        Вініченка Б.Б., Новікова О.М.
       
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 ;
       особа, яка подає апеляційну скаргу – представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Сучило А.О.

розглянувши в м. Черкаси в порядку письмового провадженняапеляційну скаргу представника відповідача  ОСОБА_2 – адвоката Сучила Артема Олеговича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 серпня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Пироженка С.А. у приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси 31.08.2022 року,у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
в с т а н о в и в :

       15.02.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з 27 березня 2019 року перебуває з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. 
       Від шлюбу мають неповнолітню дитину – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. На даний час відповідач ОСОБА_2 ухиляється від матеріального утримання дитини.
       Позивач ОСОБА_1 вказує, що вона працювати не має змоги, так як знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною та отримує допомогу при народженні дитини в розмірі 850,00 грн., є інвалідом ІІІ групи довічно, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2200,00 грн., яка є єдиним джерелом для існування.
       Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання в розмірі 1/3 частини доходів щомісячно та стягувати їх, починаючи від дня пред`явлення позову протягом строку інвалідності.
       Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти, на утримання неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15 лютого 2022 року та до досягнення дитиною повноліття.
       Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини ОСОБА_1  в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 15 лютого 2022 року.
       В решті позовних вимог – відмовлено.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені на правову допомогу в розмірі 5 500 грн.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.
       Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
       Не погоджуючи з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Сучило А.О. оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.
       В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача вказує, що відповідач ОСОБА_2 більшість свого часу працює за кордоном для можливості матеріально утримувати свою родину, тому він передав свою особисту банківську картку, яку відповідач постійно поповнює грошовими коштами – дружині ОСОБА_1 . Позивач ОСОБА_1 має повний доступ до особистої банківської картки відповідача та використовує її для потреб сім`ї та своїх власних потреб. Про даний факт відповідач ОСОБА_2 вказував у своєму відзиві на позовну заяву, а позивач, у своє чергу, у відповіді на відзив не надала з цього приводу своїх коментарів та заперечень. Тому, позивач ОСОБА_1 вважається такою, що визнала факт користування особистою банківською карткою відповідача ОСОБА_2 , адже вона не заперечувала та не спростувала даний факт.
       Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Сучило А.О. акцентує увагу в апеляційній скарзі на тому, що відповідач не погоджується з оскаржуваним рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів лише на утримання дружини ОСОБА_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 15.02.2022 року, адже відповідач і так забезпечує фінансово позивача. Також в апеляційній скарзі зазначено, що відповідач ОСОБА_2 у своєму відзиві на уточнену позовну заяву просив суд першої інстанції відмовити у задоволенні вимог про стягнення судових витрат на користь позивача,але таку позицію відповідача було проігноровано судом. При цьому, районний суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 5500,00 грн.
       Адвокат Сучило А.О. звертає увагу на те, що до уточненої позовної заяви не було долучено Акт прийому-передачі виконаних робіт та попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат. Представник відповідача вважає, що витрати в сумі 5500,00 грн. є неналежно обґрунтованими та неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часу на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, адже зазначена справа не є складною), не відповідають критерію таких витрат, вимоги щодо розумності їх розміру.
       Враховуючи наведене в апеляційній скарзі, представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Сучило А.О. просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів, на утримання дружини ОСОБА_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 15 лютого 2022 року та в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат, понесених на правову допомогу в розмірі 5500,00 грн.
       28 жовтня 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Голубчика Ігоря Володимировича надійшов відзив на апеляційну скаргу.
       В обґрунтування доводів відзиву на апеляційну скаргу вказується, що позивач ОСОБА_1 разом з першою заявою по суті спору – позовною заявою (уточненою) подала до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла, і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції.
       У відзиві представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Голубчик І.В. надає детальний опис робіт (наданих послуг) правової допомоги ним позивачу, який відповідно до переліку складається з 18 пунктів та зазначає, що згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера від 09 лютого 2022 року № 7, позивач на підставі договору про надання правової допомоги сплатила адвокатові 5500,00 грн.
       Адвокат Голубчик І.В. посилається у відзиві, що безпосередня участь адвоката у цій справі та понесення у зв`язку з цим судових витрат позивачем доведена сукупністю належних і достовірних доказів, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість суми витрат на адвоката, понесених позивачем, та наявність підстав для їх стягнення за рахунок відповідача.
       Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання дружини, позивача ОСОБА_1 , то адвокат Голубчик І.В. вважає, що заперечні доводи представника відповідача не підтверджені жодними письмовими доказами, а тому позивач зазначила у своїй відповіді на відзив, що не є доцільним надавати відповідь стосовно даного твердження. 
       У відзиві також звертається увага на те, що відсутні докази скаржника на твердження, викладені в апеляційній скарзі. Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтувала належними та допустимими доказами, що є додатками до позовної заяви, і містяться в матеріалах справи, які є беззаперечними з огляду на безпідставні доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі. Тому, доводи позовної заяви та позовні вимоги обґрунтовані належними, допустимими та достатніми доказами, на підставі яких, суд першої інстанції виніс цілком законне й обґрунтоване рішення.
       Враховуючи наведене у відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Голубчик І.В. просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги та стягнути з відповідача ОСОБА_2 витрати на правову допомогу адвоката в судів апеляційної інстанції у розмірі 8000,00 грн.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
       Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
       Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
       Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі  сторін.
       Приймаючи до уваги, що представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Сучило А.О. просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 серпня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів, на утримання дружини ОСОБА_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 15 лютого 2022 року та в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат, понесених на правову допомогу в розмірі 5500,00 грн., то колегія суддів апеляційного суду перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції саме в цій частині вимог апеляційної скарги.
       Колегія суддів апеляційного суду вважає, що згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, приймаючи до уваги роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.
       Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
       Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат, понесених на правову допомогу в розмірі 5500,00 грн. не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.
       Рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/ 3 частини доходів відповідача ОСОБА_2 ним не оскаржується. 
       Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частини щомісячно на своє утримання є значно завищеною, оскільки позивачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами необхідність саме такого розміру аліментів.
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне рішення в цій частині, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного. 
       Ухвалюючи рішення про часткове   задоволення   позовних вимог  та вирішуючи питання  про стягнення витрат, понесених на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 5500,00 грн., зазначивши, що суд вважає, що така вимога є обґрунтованою та відповідає принципу розумності, є співмірною зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді.
       Однак, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено порушення норм процесуального права, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції у вирішенні питання розподілу стягнення судових витрат, в тому числі, і на правову допомогу.
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
       Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
       Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції з 27 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 перебуває з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. 
       В шлюбі сторони мають неповнолітню дитину – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Позивач ОСОБА_1 вказує, що знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, у зв`язку з цим ніде не працює, а тому потребує коштів на своє утримання.
       Позивач ОСОБА_1 надає докази, що є інвалідом 3 групи загального захворювання, та їй протипоказана важка фізична праця, що підтверджується даними довідки до акту огляду МСЕК від 17 грудня 2014 року. 
       Відповідно даних довідки про доходи позивач ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2200,00 грн. щомісячно. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні соціальної допомоги та компенсаційних витрат Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради та отримує допомогу при народженні дитини в розмірі 860,00 грн. на період з 29.11.2019 року по 30.11. 2022 року.
       Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
       Частиною 2 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка – батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
       Згідно з ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
       Як вірно вказав суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, що у Сімейному кодексі України не встановлено мінімального та максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. 
       Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи, з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. 
       При визначенні розміру аліментів суд враховує сімейне становище платника, а саме: наявність у нього інших осіб, яких він за законом повинен утримувати (дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина). Слід розуміти певну умовність використання в законі словосполучення «сімейне становище», тому що воно не охоплює всі випадки наявності у відповідача осіб, яких він за законом зобов?язаний утримувати. 
       Суд також враховує інші обставини, що мають істотне значення. Це можуть бути будь-які обставини, що стосуються справи, мають майновий аспект свого прояву і тим або іншим способом впливають на матеріальне становище сторін. До них можна віднести стан здоров?я платника і одержувача аліментів, необхідність здійснювати певні виплати (наприклад, погасити кредит за житло, сплачувати за оренду житла, сплата аліментів на утримання дитини).
       Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
       Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
       Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
       Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
       Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) у відповідності до статті 89 ЦПК України.
       Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.
       Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання дружини в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до досягненню дитиною трирічного віку.
       Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частини щомісячно на утримання дружини є завищеною, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність саме такого розміру стягнення аліментів на утримання дружини.
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів на утримання дружини в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до досягненню дитиною трирічного віку тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 15 лютого 2022 року, та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги в цій частині вимог щодо відмови у стягненні аліментів на утримання дружини з відповідача. 
       Отже, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції повно та всебічно оцінив наявні в матеріалах справи докази та доводи сторін, висновки суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дружини ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону, тому доводи скаржника відхиляються апеляційним судом.
       Доводи апеляційної скарги в цій частині вимог скаржника колегією суддів апеляційного суду оцінюються критично, оскільки є безпідставними та необґрунтованими, і не містять жодних доказів та посилань щодо неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судом першої інстанції під час вирішення питання щодо встановлення розміру аліментів на утримання дружини в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки такі скаржником не наведені у скарзі, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги в цій частині та скасування законного рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів та їх стягнення на утримання дружини.
       Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача витрат, понесених на правову допомогу в сумі 5500,00 грн., то колегія суддів апеляційного суду вказує наступне.
       Згідно положень ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
       Пунктом 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України визначено основні засади (принципи) цивільного судочинства, до яких належить зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
       Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України.      
       Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
       Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути обгрунтованим та враховувати витрачений адвокатом час.
       Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
       Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
       Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
       Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
       Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі об?єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
       Велика Палата Верховного Суду також вказує на те, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
       Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Голубчик І.В. на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 09 лютого 2022 року та ордеру серії СА № 1026209 від 14.02.2022 року надавав правову допомогу позивачу ОСОБА_1 під час розгляду даної справи у суді першої інстанції. До уточненої позовної заяви представником позивача ОСОБА_1 – адвокатом Голубчиком І.В. додано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 7 від 09 лютого 2022 року на загальну суму у розмірі 5500,00 грн. Також, в уточненій позовній заяві зазначено, що позивач ОСОБА_1 понесла витрати на правову допомогу адвоката в сумі 5500,00 грн.
       У своєму відзиві на уточнену позовну заяву, представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Сучило А.О. просив суд першої інстанції відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення судових витрат у розмірі 5500,00 грн., вважаючи, що такі витрати є неналежно обґрунтованими та неспівмірними із складністю цієї справи.
       Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). 
       Отже, сторона відповідача скористалася своїм процесуальним правом, звернувшись до суду із запереченнями щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
       Колегія суддів апеляційного суду, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5500,00 грн., заперечення та відзиву відповідача в контексті положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу є необґрунтованою. 
       При цьому, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами відповідача про необґрунтованість та неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги у суді першої інстанції, часом, витраченим на надання таких послуг (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у суді першої інстанції та відсутність судових засідань за участю сторін), критерію реальності таких витрат.
       Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що стягнуті витрати на правову допомогу у розмірі 5500,00 грн. є обґрунтованими та відповідають принципу розумності, є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді.
       Колегія суддів апеляційного суду враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014 року, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
       Приймаючи до уваги зазначене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що заявлений позивачем ОСОБА_1 розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, з огляду на заперечення останнього, є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката, а отже підлягає зменшенню та відшкодуванню в сумі 1000,00 грн.
       Доводи, наведені у апеляційній скарзі по суті позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками суду першої інстанції, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду.
       За таких підстав, колегія суддів апеляційного суду, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам сторін в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дружини ґрунтується на матеріалах справи і відповідає вимогам закону, а в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката підлягає зміні, тобто зменшенню стягненню таких витрат з 5500,00 грн. до 1000,00 грн.
       Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Враховуючи викладене вище, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Сучила А.О. слід задовольнити частково, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 серпня 2022 року в частині стягнення витрат, понесених на правову допомогу необхідно змінити, стягнувши з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 витрати понесені на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн.
Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу представником позивача ОСОБА_1 – адвокатом Голубчиком І.В. заявлена вимога про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції згідно договору про надання правової допомоги від 09.02.2022 року в сумі 8000,00 грн.
       На підтвердження таких наданих послуг до відзиву додано наступні документи: детальний опис робіт (наданих послуг) в цивільній справі № 712/1686/22, квитанція до прибуткового касового ордеру № 28 від 25.10.2022 року на загальну суму у розмірі 8000,00 грн., квитанцію АТ «Укрпошта» від 28.10.2022 року, згідно якої ОСОБА_2 направлено рекомендований лист.
       Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що розрахунковий документ, виданий поштовим відділенням, є лише доказом надання (оплати) послуг поштового зв`язку, проте не дає можливості суду перевірити вміст поштового відправлення і не містить повної адреси одержувача, а отже, належним доказом надіслання відповідачу документів може бути лише опис вкладення разом з розрахунковим документом.
       Однак, адвокатом Голубчиком І.В. надано суду апеляційної інстанції лише квитанцію АТ «Укрпошта» від 28.10.2022 року, що не дає достатньо підстав вважати, що відповідач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про таку заявлену вимогу, а не направлення на його адресу документів на підтвердження відповідних вимог позбавляє іншого учасника справи можливості подати до суду заяву про зменшення розміру таких витрат, що є підставою для залишення без розгляду такої заяви адвоката позивача. 
       Крім того, оскільки, вимога про стягнення судових витрат не є самостійною позовною вимогою в розумінні  ЦПК України, а отже, не підлягає оплаті окремо при зверненні до суду із позовом, тобто не є об`єктом справляння судового збору, а вимоги апеляційної скарги задоволені частково лише в частині оскарження стягнутих судових витрат, то судові витрати, за подання апеляційної скарги, слід залишити за особою, яка її подавала.
       Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в: 

       Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Сучила Артема Олеговича – задовольнити частково.
       Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 серпня 2022 року змінити в частині вирішення питання стягнення витрат, понесених на правову допомогу.
       Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн.
       В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законодавством.

       Головуючий          Л.В. Нерушак

       Судді                                                                                                   Б.Б. Вініченко 

        О.М. Новіков