ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/1699/21	Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б. 	
Провадження № 22-ц/817/942/22 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Парандюк Т. С., Храпак Н. М., 
розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін цивільну справу № 595/1699/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 1 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, ухваленого суддею Федорончуком В.Б., -
В С Т А Н О В И В:
       У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Бучацького районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2019 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. На день звернення до суду сума аліментів на кожну дитину становила 1255 грн. З часу винесення судом рішення змінився стан здоров`я дітей, вони часто хворіють у зв`язку з чим їх визнано часто хворіючими дітьми, про що видані медичні довідки. Окрім того, змінився її майновий стан - вона стала безробітною. Відповідач залишив дітей без належної батьківської опіки та не бере участі в їх утриманні та вихованні. Просить збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 2500 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.
       Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 01 вересня 2022 року позов позов задоволено частково.
       Змінено розмір аліментів, визначений рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2019 року.
       Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя с.Берем`яни Бучацького району Тернопільської області, в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2000 гривень на кожну дитину, щомісячно, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дітьми повноліття. 
       В решті позовних вимог відмовлено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 1 вересня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову про збільшення розміру аліментів.
       В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права.
       Вказує, що позивачка не надала належних та допустимих доказів того, що у сторін відбулись зміни, які обумовлюють можливість збільшення розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітніх дітей. 
       Посилається на відсутність доказів того, що після ухвалення рішення у позивачки погіршилось матеріальне становище в порівнянні з часом присудження аліментів та не надано доказів, які б підтверджували недостатність грошових коштів, які він сплачує на утримання дітей.
       Вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що він не має постійного місця роботи, від сплати аліментів не ухиляється, регулярно сплачує згідно рішення суду, заборгованості не має. По мірі можливості купує дітям одяг та ліки.
       Окрім того, вказує, що проживає разом із своїми непрацездатними батьками, для яких являється годувальником, батько хворіє бронхіальною астмою і потребує постійного лікування та ліків. Стягнення аліментів по 2000 грн. на кожну дитину щомісячно призведе до того, що він не зможе утримувати себе, сплачувати загальнообов`язкові та комунальні платежі, допомагати непрацездатним батькам .
       Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
       Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Згідно з п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про стягнення аліментів.
       З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає. 
       Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Судом установлено, що рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2019 року змінено розмір аліментів, визначений судовим наказом від 26 травня 2017 року та стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дітьми повноліття.
       Із свідоцтва про зміну імені вбачається, що 23 лютого 2019 року ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».
       Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дитина протягом лютого 2019 – червня 2021 років дев`ять разів знаходилася на амбулаторно-поліклінічному лікуванні. ОСОБА_3 відноситься до часто хворіючої дитини. 
       Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дитина протягом січня 2019 – червня 2021 років сім раз знаходилася на амбулаторно-поліклінічному лікуванні. ОСОБА_3 відноситься до часто хворіючої дитини. 
       Відповідно до довідки Берем`янської гімназії Бучацької міської ради №43 від 02.09.2021 року ОСОБА_3 навчається в 3 класі названої школи та ОСОБА_3 – в 2 класі названої школи. 
       Відповідно до ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
       Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України).
       Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
       Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
       Згідно положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
       Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
       Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
       Пунктом 23 Постанови Пленуму Верхового Суду №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року передбачено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти виплачуються від дня набрання рішенням законної сили.
       Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
       У справах про збільшення розміру аліментів позивач, відповідно до ст.81 ЦПК України, має довести наявність обставин для стягнення аліментів у більшому розмірі.
       Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, і пов`язує таку зміну із способом їх присудження (ч.3 ст.181 СК України).
       Відповідно до ст.ст.183,184 СК України розмір аліментів визначається судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини і (або) у твердій грошовій сумі.
       Щодо встановленого ч.2 ст.182 СК України мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то суд звертає увагу на наступне.
       Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" установлено на 2022 рік прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.
       50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років становить 1372 грн.
       Пред`являючи даний позов, позивачка посилалась на те, що наявні підстави для збільшення розміру стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_1 , оскільки зросли матеріальні витрати на дітей після винесення Бучацьким районним судом Тернопільської області рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей в мінімальному розмірі п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, погіршився стан здоров`я дітей, оскільки вони стали часто хворіти, а позивач працює за кордоном та у нього змінився матеріальний стан в сторону покращення.
       Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та збільшуючи аліменти на утримання дітей з мінімального розміру п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, суд першої інстанції виходив з того, що з часу винесення судом рішення про стягнення аліментів, погіршилось матеріальне становище позивачки, зросли потреби дітей з віком та погіршився їх стан здоров`я, а тому наявні підстави в розумінні ст. 192 СК України для зміни розміру аліментів.
       Колегія суддів з даним висновком погоджується, як таким, що відповідає вимогам права та обставинам справи.
       Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що позивачка не надала належних та допустимих доказів, що у нього покращилося матеріальне становище з часу винесення рішення про стягнення аліментів на дітей, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки суд виходив з стану здоров`я дітей, взяв до уваги, що стан здоров`я дітей погіршився - вони часто хворіють, а також те, що належне утримання своїх дітей є обов`язком обох батьків, погіршення матеріального стану позивачки - відсутність у неї постійного заробітку та інших доходів. 
       У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
       Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
       Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
       Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
       Враховуючи вищевказані норми, колегія суддів вважає правильними висновки суду про збільшення розміру аліментів на дітей із мінімального до 2000 грн. на кожну дитину щомісяця, оскільки саме такий розмір якнайкраще відповідатиме рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей сторін, з урахуванням обставин погіршення їх стану здоров`я, що підтверджується відповідними медичними довідками.
       Доводи відповідача про те, що він проживає разом із своїми непрацездатними батьками, для яких є годувальником, не можуть бути підставою для скасування правильного по суті і справедливого судового рішення, оскільки, як встановлено в суді першої інстанції, мати відповідача зареєстрована як фізична особа підприємець та окрім пенсії отримує інший дохід, від підприємницької діяльності, що стверджується роздруківкою із загальнодоступного джерела - Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с.54), тому вищевказані доводи, не заслуговують на увагу колегії суддів. 
       Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.
       Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Підстав для скасування судового рішення із мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
       Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді, у відповідності до ст.141 ЦПК України, покласти на відповідача, в межах понесених ним сум.
       Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381- 384, 389 ЦПК України апеляційний суд, -
                                     П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 1 вересня 2022 року залишити без змін.
       Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді, у відповідності до ст.141 ЦПК України, покласти на відповідача, в межах понесених ним сум.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

       Постанова складена 8 грудня 2022 року.

Головуюча                                                                        С.І. Дикун 

Судді:                                                 Т.С. Парандюк 

                                                                               Н.М. Храпак