Дата документу 05.10.2022 Справа № 2-3894/09

Запорізький Апеляційний суд 

 
ЄУН 2-3894/09	Головуючий у 1-й інстанції Добрєв М.В.	
Пр. № 22-ц/807/1888/22	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2022 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Кримської О.М., Маловічко С.В.
за участі секретаря                                        Камалової В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2022 року про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню частково, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова Заіра Арсенівна, про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню частково
у справі за позовом філії – Шевченківське відділення № 7858 Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною заявою (а.с. 1-3), в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист № 2-3894/09 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Філії – Шевченківське відділення № 7858 ВАТ «Державний ощадний банк України» 368737,54 грн., судового збору 1700 грн. та витрат на ІТЗ 252 грн., виданий 17.02.2010 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, в частині стягнення 159754,80 грн.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї скарги визначено суддю суду першої інстанції Добрєва М.В. (а.с. 18).
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2022 року (а.с. 21-22) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню частково у цій справі відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні,  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 29-40) просив ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити постанову, якою заяву ОСОБА_1 задовольнити. 
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 41).
В автоматизованому порядку суддею Кримською О.М. у цій справі замінено суддю Подліянову Г.С. у цій справі у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с.45-46). 
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 30 серпня 2022 року (а.с.47), дану справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.48), з урахуванням навантаження судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень).
Приватний виконавець подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу боржника у цій справі (а.с. 57-60), в якому зазначила суму погашення боргу на виконання рішення суду у справі ЄУН № 2-3894/09 (виконавчий лист № 2-3894/09 виданий 17.02.2010 року), яку визнає Банк, як стягувач, та на яку суд першої інстанції міг би визнати виконавчий лист у справі ЄУН № 2-3894/09 таким, що не підлягає виконанню, проте, остання є меншою за суму,яку зазначав боржник у своїй вищезазначеній заяві у цій справі.
Банк, як стягувач, своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу боржника у цій справі не скористався.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи приватний виконавець та представник Банку не з`явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали. 
Навпаки, приватний виконавець (а.с. 66-67) та представник Банку (а.с. 68-74) у своїх заявах просили апеляційний суд розглядати дану справу за їх відсутністю.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371- 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: заяви приватного виконавця та представника Банку задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю боржника ОСОБА_1 та його представника – адвоката Аворник Л.В. (а.с. 38-39).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення боржника ОСОБА_1 та його представника – адвоката Аворник Л.В., які у тому числі на запитання апеляційного суду зазначали, що не можуть надати апеляційному суду у матеріали цієї справи довідку Банку про погашення суми боргу саме на виконання рішення суду, окрім тієї, що вже наявна у матеріалах цієї справи (яка стосується трьох виконавчих проваджень на суму погашення 38320,89 грн. - а.с.16), та будь-яких квитанцій про сплату боргу із зазначенням призначення саме на виконання рішення суду, лише у матеріалах цієї справи наявна виписка Банку по рахунку боржника без зазначення призначення платежів на виконання рішення суду (а.с. 7-15), але Банк не мав права нараховувати боржнику відсотки після дострокового стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, з приводу оскарження дій Банку у цій частині (про зобов`язання Банку зробити відповідний перерахунок відсотків чи погашеної заборгованості за рішенням суду, припинення кредитних відносин тощо) боржник до суду не звертався, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Судовими рішеннями є: ухвали.., постанови…(ст. 258 ч. 1 ЦПК України).
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що відмовляючи у задоволенні вищезазначеної заяви боржника про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в частині, суд першої інстанції керувався ст. ст.353, 432 ЦПК України та виходив із такого.
Матеріалами справи встановлено, що в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа № 2-3894/09 за позовною заявою ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2009 року було задоволено позов філії - Шевченківське відділення № 7858 ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, стягнуто солідарно на користь позивача 368737,54 грн., держмито в розмірі 1700 грн. та 252 грн. витрати на ІТЗ.
17.02.2010 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист № 2-3894/09, який наразі перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. (ВП № 65365441).
Після набрання чинності рішенням суду заявник частково добровільно виконав своє зобов`язання перед АТ “Державний ощадний банк України» шляхом внесення готівкових коштів до каси банку на загальну суму 159754,80 грн.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно із ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч.1,2 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувана або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною "права на суд" та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.
У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.
За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Згідно частин 1, 2, 4 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
Частинами 1,2 ст. 544 ЦК України встановлено, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.
Виходячи з аналізу наведених норм, враховуючи неподільність предмета зобов`язання при солідарному стягненні, право регресної вимоги у солідарних боржників, суд першої інстанції дійшов висновку, що правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в контексті ст. 432 ЦПК України відсутні.
Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі повністю погодитись не можна з таких підстав.
Вказана ухвала суду першої інстанції вимогам законності та обґрунтованості у цій справі не відповідає.
Оскільки, в силу вимог ст. 432 ч. 3 ЦПК України (Виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню) суд розглядає заяву…у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника…Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду справи.
Проте, встановлено, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. 432 ч. 3 ЦПК України взагалі не повідомляв учасників цієї справи про розгляд вищезазначеної заяви боржника учасників цієї справи та зокрема боржника (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні: а.с. 18 – протокол передачі справи раніше визначеному складу суду, журнали судових засідань від 04.03.2022 року та від 23.05.2022 року без учасників справи та без технічної фіксації а.с. 19-20), на чому наполягав боржник у своїй апеляційній скарзі у цій справі (а.с.31), що також не спростовується матеріалами цієї справи, які за своїм змістом взагалі не є матеріалами справи ЄУН 2-3894/09, оскільки останні знищені (довідка суду першої інстанції а.с. 17), та що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції у цій справі в силу вимог ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України. 
При цьому, апеляційний суд позбавлений можливості ухвалити нове судове рішення за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги боржника за відсутності матеріалів справи ЄУН 2-3894/09, які знищені (довідка суду першої інстанції а.с. 17), та питання про відновлення яких вправі вирішувати лише суд першої інстанції за власною ініціативою чи за заявою учасників справи в порядку розділу Х ЦПК України (Відновлення втраченого судового провадження). 
За таких обставин, вимоги апеляційної скарги боржника ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах.
Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення передчасної помилкової ухвали, що перешкоджає подальшому розгляду цієї справи, та в силу вимог ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду (вирішення процесуального питання) до суду першої інстанції. 
Крім того, встановлено, що боржником при подачі вищезазначеної апеляційної скарги було сплачено судовий збір (а.с. 29). Однак, в разі скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, питання про розподіл витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, вирішується у подальшому судом першої інстанції. 
Керуючись ст. ст. 12, 81-82, 89, 141, 367, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2022 року у цій справі скасувати.
Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 17.10.2022 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кримська О.М.	Маловічко С.В.