ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року	Львів	Справа № 460/4482/22 пров. № А/857/7605/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Святецького В.В.
розглянувши у письмову провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , 
на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2022 року (суддя – Недашківська К.М., час ухвалення – не зазначений, місце ухвалення – м.Рівне, дата складання повного тексту – 05.04.2022), 
в адміністративній справі №460/4482/22 за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області в особі Корецького сектору Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області, 
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

                                                            встановив:  

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 із адміністративним позовом до відповідача Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області в особі Корецького сектору УДМСУ в Рівненській області, в якому просив: 1) визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області в особі Корецького сектору Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області щодо відмови 30 грудня 2021 р. у оформленні та видачі ОСОБА_2 у зв`язку із досягненням нею 14-річного віку паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки; 2) зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області в особі Корецького сектору Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області оформити та видати ОСОБА_2 у зв`язку із досягненням нею 14-річного віку паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки. 
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 28.02.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі, а також залучено до участі в справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області. 
Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області подало в суді першої інстанції відзив на позовну заяву, просило відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05.04.2022 року адміністративний позов залишено без задоволення. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт оскаржене рішення суду незаконним та необґрунтованим, оскільки під час його ухвалення суд порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції ухвалою  незаконно залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління Державної міграційної служби України у Рівненській області, хоча позов був поданий до відповідача Управління Державної міграційної служби України у Рівненській області в особі Корецького сектору Управління Державної міграційної служби України у Рівненській області. Крім того вказує апелянт, що в порушення вимог ч.4 ст.9 КАС України під час розгляду справи судом не було надано правової оцінки наведеним позивачем доводам щодо наявності судової практики про задоволення адміністративними судами аналогічних позовів про видачу паспортів у вигляді книжечки дітям з 14 років. Наголошує апелянт, що продовжується позитивна судова практика щодо ухвалення окружними адміністративними судами рішень на користь позивачів за аналогічними позовами. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просять оскаржене рішення суду першої інстанції від 05.04.2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з врахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 7). 
02 грудня 2021 року ОСОБА_2 разом із законним представником ОСОБА_1 звернулися до Корецького сектора Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області із заявою, яка зареєстрована УДМС у Рівненській області 02.12.2021 за №С-11/6/5620-21, про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ (а.с. 15-16). 
Заява мотивована тим, що через свої релігійні переконання позивач відмовляється від отримання паспорта громадянина України у вигляді пластикової картки (біометричного паспорта), а також не дає згоди на збір і обробку персональних даних, категорично заборонивши передачу будь-яких даних про себе до Єдиного державного демографічного реєстру, формування унікального номера запису в Реєстрі, використання будь-яких засобів ЄДДР. 
До заяви були додані наступні документи: копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 , копія паспорта батька ОСОБА_1 , копія довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см.. 
Листом від 30.12.2021 за №5620-280/5620.1-21 Корецький сектор Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області надав відповідь, що відповідно до п.2 Положенням №2503-ХІІ паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України після досягнення 16-річного віку. Згідно з свідоцтвом про народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на день звернення до Корецького сектору УДМС не досягла 16 річного віку, а отже відсутні правові підстави для видачі паспорта останній (а.с. 17-20). 
Вважаючи такі дії протиправними, позивач в інтересах ОСОБА_2 звернувся до адміністративного суду із цим позовом. 

Суд першої інстанції приймаючи рішення від 05.04.2022 року у вказаній справі дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання протиправною відмову в оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року та зобов`язання оформити та видати паспорт громадянина України є передчасними з огляду на те, що як на час звернення позивача до відповідача, так і на час розгляду справи в суді, ОСОБА_2 не досягнула 16-річного віку, а тому не має права на отримання паспорта громадянина України у вигляді книжечки. 
Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
За змістом ч.1 ст.92 Конституції України, виключно законами України, зокрема, визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, засади регулювання демографічних та міграційних процесів. 
Згідно з ч.2 ст.32 Конституції України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. 
Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі – Закон №5492-VI), Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина. 
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. 
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №5492-VI, документами, оформлення яких встановлено цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення, є документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, яким є, зокрема, паспорт громадянина України. 
За приписами ч.3 ст.13 Закону №5492-VI, паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій. 
Згідно з частинами 1, 2 ст.21 Закону №5492-VI, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до ч.4 ст.21 Закону № 5492-VI, паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. 
Перелік інформації, яка вноситься до паспорта громадянина України, визначено у частині сьомій статті 21 Закону № 5492-VI, відповідно до якої такий містить, зокрема, унікальний номер запису в Реєстрі; відцифрований образ обличчя особи; відцифрований підпис особи. 
Відповідно до пунктів 1, 2, Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ (далі – Положення №2503-ХІІ), паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. 
Паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку. 
Згідно з пунктами 12, 13 Положення №2503-ХІІ, видача та обмін паспорта провадиться у місячний термін за місцем постійного проживання громадянина. 
Для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35 х 45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України. 
25 березня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України» (далі – Постанова №302). 
26 жовтня 2016 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №745, якою внесено відповідні зміни до Постанови №302. Вказана постанова набрала чинності з 1 листопада 2016 року, і з цієї ж дати паспорт громадянина України оформляється у формі картки з безконтактним електронним носієм з використанням бланка, затвердженого Постановою №302. 
Згідно з підпунктом 1 пункту 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою №302, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто. 
Пунктом 131 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою №302 також передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація, зокрема, як: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи. Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №398 внесено зміни до пункту 3 Постанови №302 (далі - Постанова №398), згідно з якими Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року. 
Наказом Міністерства внутрішніх справ України "Про затвердження Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України" від 06.06.2019 №456 відповідно до абзацу 5 пункту 3 Постанови №302, Постанови №398 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України. 
Згідно з п.1 Порядку №456 цей Тимчасовий порядок, розроблений відповідно до Постанови №302, Постанови №398, Положення №2503-XII, визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку. 
Відповідно до п.2 Тимчасового порядку №456, паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1994 року №353 «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України», дію якого відновлено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року №415 «Про зупинення дії постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 р. №185». 
Пунктом 3 Тимчасового порядку №456 передбачено, що оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України (далі - територіальні підрозділи ДМС), зокрема, особі, яка досягла 16-річного віку, - на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України (далі - заява) за зразком, наведеним у додатку 1 до цього Тимчасового порядку, поданої нею особисто. 
За приписами п.п. 4, 5 Тимчасового порядку №456, оформлення і видача паспорта здійснюються протягом 30 календарних днів з дня подання особою до територіального підрозділу ДМС заяви та документів для оформлення і видачі паспорта. Заява та документи для оформлення і видачі паспорта (у тому числі для вклеювання фотокартки) подаються заявником до територіального підрозділу ДМС за зареєстрованим місцем проживання особи. 
З матеріалів справи видно, що предметом спору є видача паспорта у вигляді паспортної книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ як особі, яка не досягла 16-річного віку. 
Питання щодо права особи на отримання паспорта України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ, у зв`язку з ненаданням нею згоди на обробку персональних даних було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі, за результатами розгляду якої 19.09.2018 була винесена постанова у справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18). 
У вказаній справі Верховний Суд зробив висновок, що норми Закону №5492-VI на відміну від норм Положення №2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції. 
Відмова у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII була предметом розгляду у зразковій справі та була визнана неправомірною. 
За правилами статті 291 КАС України правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 19.09.2018 у згаданій зразковій справі, є обов`язковим для судів при ухваленні рішень у типових справах. 
Також спірним у вказаній справі є питанням щодо віку, з якого має видаватися паспорт у формі книжечки, з огляду на приписи статті 21 Закон №5492-VI, якими встановлено обов`язок громадянина України, який досяг чотирнадцятирічного віку, отримати паспорт громадянина України, а приписами Положення №2503-ХІІ передбачено отримання паспорта з шістнадцятирічного віку. 
Тимчасовий порядок №456 також визначає шістнадцятирічний вік для оформлення та видачі паспорта. 
Частинами другою, третьою статті 7 КАС України передбачено, що суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону №5492-VI, який має вищу юридичну силу, аніж Положення №2503-ХІІ та Тимчасовий порядок №456, що відповідає зазначеним вище приписам процесуального законодавства. 
Крім того, Закон №5492-VI містять імперативність приписів щодо обов`язку кожного громадянина України, який досяг 14-річного віку, отримати паспорт громадянина України. 
Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.21 Закону №5492-VI, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. 
Отже, у разі відсутності у особи паспорта така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу може створювати перешкоди у реалізації позивачем своїх громадянських прав. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає протиправною відмову відповідача у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ з викладених у листі від 30.12.2021 року підстав та помилковість висновків суду першої інстанції щодо передчасності позовних вимог, у яких відмовлено. 
На підставі встановлених фактичних обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин колегія суддів приходить до переконання, що оскільки відповідач без належних на те підстав протиправно відмовив ОСОБА_2 в оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, тому такі дії відповідача є необґрунтованими та визнаються судом як протиправні. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги у відповідній частині спростовують помилкові висновки суду першої інстанції про передчасність позовних вимог. 
Відносно позовних вимог про зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області в особі Корецького сектору Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області оформити та видати ОСОБА_2 у зв`язку із досягненням нею 14-річного віку паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки, то такі вимоги підлягають до часткового задоволення, з врахуванням наступного. 
Відповідно до статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що задоволення вимог позивача про зобов`язання відповідача як суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є можливим в разі встановлення судом необхідності спонукати (заставляти) рішенням суду такого відповідача до вчинення дій, які від повинен (зобов`язаний) вчинити у відповідності до вимог чинного законодавства. 
Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. 
Суд апеляційної інстанції враховує, що при розгляді заяви позивача від 02.12.2021 року, зареєстрованої відповідачем за №С-11/6/5620-21, про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки в зв`язку з досягнення ОСОБА_2 14-річного віку, відповідач не дотримав вимог чинного законодавства, що мало наслідком вчинення означених вище протиправних (оскаржених позивачем) дій з надання відповіді, яка за своєю суттю є відмовою ОСОБА_2 в оформлення та видачі паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки. 
Водночас, як уже було вказано судом вище, при розгляді цієї заяви позивача від 02.12.2021 року необхідно керуватись імперативністю приписів Закону №5492-VI щодо обов`язку кожного громадянина України, який досяг 14-річного віку, отримати паспорт громадянина України. 
Разом з тим, з`ясування таких питань як те, чи подано заявником (позивачем) до органу міграційної служби весь необхідний пакет документів для оформлення паспорта громадянина України, належить до владних повноважень відповідного органу виконавчої влади, у розглядуваній ситуації до повноважень Корецького сектору Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області. 
Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 02.12.2021 року (зареєстрована відповідачем за №С-11/6/5620-21) щодо оформлення та видачі ОСОБА_2 у зв`язку із досягненням нею 14-річного віку паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки. 
За результатами такого повторного розгляду відповідач повинен прийняти обґрунтоване та законне рішення відповідно до вимог чинного законодавства, з врахуванням висновків суду. 
Тому, відповідно до приписів статті 317 КАС України, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати і прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог. 
Відносно доводів апеляційної скарги позивача щодо неправомірного залучення судом першої інстанції у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління Державної міграційної служби України у Рівненській області, то колегія суддів зазначає, що у розглядуваній справі належним відповідачем являється Управління Державної міграційної служби України у Рівненській області, як це визначено самим позивачем у позовній заяві. Суд першої інстанції не проводив заміни відповідача іншою особою, шляхом винесення відповідної ухвали згідно приписів статті 48 КАС України. Помилкове залучення ухвалою суду від 28.02.2022 року до участі в справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області не впливає на можливість розгляду судом апеляційної інстанції цієї справи по суті позовних вимог, із скасуванням рішення суду першої інстанції. 
Колегія суддів також враховує, що відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.ч. 3, 6 ст.139 КАС України). 
Судом встановлено, що позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи банківською квитанцією. Спір у вказаній справі носить немайновий характер. За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 1488,60 грн, що підтверджується доданою до апеляційної скарги копією електронного платіжного документа та підтверджується даними зарахування судового збору до відповідного бюджету. 
Розраховуючи пропорційність судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань, колегією суддів враховується, що при поданні позову та апеляційної скарги згідно положень Закону України «Про судовий збір» позивачем у будь-якому випадку необхідно було б сплати судовий збір не менше відповідного відсотка прожиткового мінімуму, визначеному у році подання позову, то такий у 2022 році за подання позову фізичною особою немайнового характеру становив 992,40 грн., а за подання апеляційної скарги – 1488,60 грн. (992,40 *150%). 
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подання позову та апеляційної скарги сплачений у загальному розмірі 2481,00 грн., і вказану суму судових витрат слід стягнути в користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як суб`єкта владних повноважень. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд
                                                                                                                 
                                                           постановив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 – задоволити частково. 
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2022 року в адміністративній справі №460/4482/22 за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області в особі Корецького сектору Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії – скасувати і прийняти нову постанову. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 – задоволити частково. 
Визнати протиправними дії Корецького сектору Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області щодо відмови 30 грудня 2021 року у оформленні та видачі ОСОБА_2 у зв`язку із досягненням нею 14-річного віку паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ. 
Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області в особі Корецького сектору Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 грудня 2021 року, зареєстровану за №С-11/6/5620-21, подану в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , щодо оформлення та видачі ОСОБА_2 у зв`язку із досягненням нею 14-річного віку паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки, і за результатами розгляду прийняти рішення з врахуванням висновків суду. 
У задоволенні решта позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 – відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області в особі Корецького сектору Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області (код ЄДРПОУ 37829784) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у виді судового збору в сумі 992  (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп. сплаченого за подання позову та судового збору в сумі 1488 (одну тисячу чотириста вісімдесят вісім) грн 60 коп. сплаченого за подання апеляційної скарги. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	В. В. Святецький