Справа № 301/164/22

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

22.11.2022                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , 
                                                                в с т а н о в и в:

Постановою судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2022 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 (чотириста дев`яносто шість 20 копійок ) гривень 20 копійок.

Згідно з постановою, 21.12.2021, о 18 год 30 хв, у с. Ільниця, по вул. Центральній, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Volkswagen-Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога в м. Іршава, по вул. Комарова, 1а, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (далі – ПДР) та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. 

В апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки такий пропущено через поважні причини. В обґрунтування доводів посилається на те, що не брав участі у розгляді справи у місцевому суді, оскільки через хворобу не мав можливості бути присутнім у суді, що підтверджується медичною довідкою. Окрім того, вказує на те, що копію оскаржуваної постанови апелянт отримав поза межами десятиденного строку. Вважає постанову суду незаконною, необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню. Стверджує, що транспортним засобом не керував, а працівники поліції склали протокол без його участі, копію протоколу йому не вручили, права йому роз`яснені не були. Окрім того, посилається на те, що, перебуваючи у час події у салоні автомобіля, який був припаркований на узбіччі, апелянт чекав свого товариша, який повинен був відвезти ОСОБА_1 додому. У цей момент у транспортний засіб ОСОБА_1 на великій швидкості врізався автомобіль. У результаті удару водій ОСОБА_1 вдарився головою у стійку автомобіля і перебував у шоковому стані, та не зовсім усвідомлював суть подій, що відбулися. На переконання апелянта, місцевий суд розглянув справу формально, поверхово, не допитавши свідків події та не з`ясував фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення. На підставі наведеного, просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження судового рішення слід поновити, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який був повідомлений у встановлений законом спосіб, тобто йому було відомо про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку SMS- повідомлення від 16.06.2022. До апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, натомість надіслав до суду заяву про відкладення судового засідання на інший день. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи без участі ОСОБА_1 , апеляційний суд бере до уваги процесуальну поведінку ОСОБА_1 , а саме те, що ОСОБА_1 жодного разу не з`явився на розгляд справи ні в місцевому, ні в апеляційному суді, а також той факт, що судове засідання вже відкладалось, тому, при вирішенні питання щодо проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому чітко зазначено, що сторони в розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 був обізнаний з тим, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно нього за порушення ним вимог п. 2.9 «а» ПДР, розглядатиметься в Іршавському районному суді, що підтверджується його підписами у протоколі. Те, що справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 призначена до розгляду 16 березня 2022 року в Іршавському районному суді, ОСОБА_1 також було відомо, про що свідчить наявна у матеріалах справи судова повістка від 01.03.2022. Однак, як убачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 до суду не з`явився, натомість подав клопотання про чергове відкладення судового засідання, не обґрунтувавши поважність причини своєї неявки. Разом з тим, апеляційний суд враховує і те, що у матеріалах справи містяться відомості, які підтверджують те, що ОСОБА_1 надіслана копія судового рішення у встановлений законом триденний строк, однак відомостей про те, коли саме ОСОБА_1 ознайомився зі змістом постанови, та про її отримання у справі немає. Тому, апеляційний суд вважає слушними доводи апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження постанови був пропущений через поважні причини, які унеможливили подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк з обґрунтуванням доводів щодо незаконності судового рішення. 

Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Разом з тим, на суд покладається обов`язок, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.

Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №237070, 21.12.2021, о 18 год 30 хв, у с. Ільниця, по вул. Центральній, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Volkswagen-Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога в м. Іршава, по вул. Комарова, 1а, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. У протоколі також вказано, що у ОСОБА_1 вилучено посвідчення водія НОМЕР_2 , що йому були роз`яснені його права, передбачені ст. 68 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Підписавшись у протоколі, ОСОБА_1 засвідчив, що зміст протоколу йому відомий, копію процесуального документу він отримав. 

Висновком лікаря КНП «Іршавська РЛ» №187 від 21.12.2021, щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння підтверджено, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, результат освідування 1, 6 % проміле. Своїм підписом у медичному висновку водій ОСОБА_1 підтвердив, що погодився з його змістом, не заперечив той факт, що результати проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я є достовірними (а. с. 2).

Поясненнями свідків, громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджуються обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема вказані свідки засвідчили, що у їх присутності відносно водія ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №237070 21.12.2021 за порушення ним вимог п. 2.9 «а», за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 3, 4).

Постановою про накладення адміністративного стягнення серії БАА №941147 від 21.12.2021, підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 1 ст. 126 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) грн (а. с. 5).

На відеозаписі, що міститься на DVD - диску відображена подія, яка мала місце 21.12.2021, яку фіксував працівник поліції на бодікамеру. Так, із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 пройшов освідування у закладі охорони здоров`я, результат огляду був позитивний – 1, 6 % проміле. Також з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повідомлено, що відносно нього складатимуть протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто йому повідомлено про вчинене ним правопорушення, а також роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Досліджений апеляційним судом відеозапис інформативний, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, є послідовним, та в розумінні статті 251 КУпАП його слід вважати належним, достовірним та достатнім доказом у справі (а. с.8).

Докази, які досліджені місцевим судом та перевірені судом апеляційної інстанції на предмет належності, достовірності та достатності, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що працівник патрульної поліції Яцканич І. І. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних і про те, що в лікаря КНП «Іршавська РЛ» ОСОБА_3 , яка проводила огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та склала висновок про перебування водія у стані алкогольного сп`яніння, були підстави для фальсифікації вищевказаних документів щодо ОСОБА_1 , а також для його обмови у перебуванні у такому стані, – у підтвердження цих даних також відсутні які-небудь належні докази.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість поліцейського та лікаря у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а також підпису наявних у матеріалах справи документів, зокрема у протоколі про адміністративне правопорушення та у медичному висновку, – на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.

Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказані поліцейський та лікар при виконанні своїх посадових обов`язків діяли в межах наданих їм повноважень. 

При оцінці доводів апелянта про те, що транспортним засобом він не керував, а працівники поліції склали протокол за його відсутності, копію протоколу ОСОБА_1 не вручили, права апелянту роз`яснені не були, - суд апеляційної інстанції такі розцінює критично з огляду на те, що докази, які містяться у матеріалах справи свідчать про зворотне.

Письмові докази, а також відеоматеріал, який досліджений апеляційним судом на предмет належності та допустимості, безумовно свідчать про те, що сумнівів у тому, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР та вчинив передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення, не виникає.

Так, вищенаведені докази підтверджують те, що водій ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, де було встановлено, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння з результатом – 1, 6 % проміле. Матеріали справи свідчать про те, що зауважень або заперечень з приводу проведеного лікарем освідування ОСОБА_1 не висловлював. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає надуманими доводи ОСОБА_1 про те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення йому не роз`яснили права, копію протоколу на вручили.

Дослідивши зміст протоколу про адміністративне правопорушення, який особисто підписаний ОСОБА_1 та переглянувши відеоматеріал, апеляційний суд констатує, що вказані твердження спрямовані виключно на намагання апелянта ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, оскільки вищевказаними доказами підтверджено, що при оформленні матеріалів адміністративного правопорушення ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Водночас, апеляційний суд враховує і те, що ОСОБА_1 дії поліцейських не оспорювались, що підтверджується відсутністю відповідних відомостей у матеріалах справи. При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 у вказані у протоколі про адміністративне правопорушення час та місці також не оспорюється як і те, що на відеозаписі саме ОСОБА_1 і саме йому, а не іншій особі належать підписи у процесуальних документах.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про те, що він не керував автомобілем, а тільки перебував у салоні транспортного засобу, який був припаркований на узбіччі. У цей момент у транспортний засіб ОСОБА_1 на великій швидкості врізався автомобіль. У результаті удару водій ОСОБА_1 вдарився головою у стійку автомобіля і перебував у шоковому стані, та не зовсім усвідомлював суть подій, що відбулися. Відхиляючи доводи в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. До того ж, апеляційний суд бере до уваги зміст постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАА №941147, яка є належним доказом у справі, і яка апелянтом не оспорювалась, з якої, зокрема, убачається, що 21.12.2021, о 20 год 00 хв, водій ОСОБА_1 допустив зіткнення з іншим автомобілем. Під час складання матеріалів адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не мав при собі чинного полісу обов`язкового страхування, чим вчинив і адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що ОСОБА_1 не надав будь-які докази у підтвердження факту звернення до лікаря для надання медичної допомоги у зв`язку з ДТП.

Водночас, апеляційний суд враховує і те, що факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 у вказані у протоколі про адміністративне правопорушення час та місці не оспорюється. Окрім цього, доказів про наявність будь-яких порушень з боку поліцейських, на які посилається апелянт, у матеріалах справи не має, їх ОСОБА_1 не надав ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані приєднав до апеляційної скарги.

Апеляційний суд не вбачає підстав для визнання слушними доводів апелянта про те, що місцевий суд розглянув справу формально, поверхово, не допитавши свідків події та не з`ясував фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення. Сукупність належних та допустимих доказів, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку, і які перевірені апеляційним судом, є достатніми для висновку, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України і, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Відтак, апеляційний суд вважає, що факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння є доведеним, а отже у діях останнього наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, апеляційний суд враховує і рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'HalloranandFrancis v. the United Kingdom), заяви №15809/02 і №25624/02), де Суд наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, крім передбачених законодавством України прав, має ще й певні обов`язки, яких необхідно дотримуватися при експлуатації транспортного засобу за будь-яких обставин.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                               П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 

Постанову судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2022 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, – залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН