ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2022 року	Львів	Справа № 380/21481/21 пров. № А/857/13872/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                Курильця А.Р.,
суддів                                                      Кушнерика М.П., Мікули О.І.,
з участю секретаря                                Михальської М.Р.,
представників відповідача                   Лазуренко О.А., Сокирки Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

суддя в 1-й інстанції   ОСОБА_2 ,
час ухвалення рішення 18.08.2022 року,
місце ухвалення рішення м.Львів,
дата складання повного тексту рішення 25.08.2022 року,

                                                       в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ від 25.06.2021 року №178-ОД Військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування за фактом недоліків, виявлених в ході здачі посади старшим лейтенантом ОСОБА_1 » Визнано протиправним та скасовано наказ від 20.09.2021 року №270-ОД В/ч НОМЕР_1 про притягнення до матеріальної відповідальності старшого лейтенанта ОСОБА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що 22 серпня 2018 року ОСОБА_1 прибув для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 на посаду заступника командира комендантської роти з морально-психологічного забезпечення, а відповідно до його рапорту наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24 грудня 2018 року №2143 був допущений до виконання службових обов`язків командира комендантської роти з прийняттям матеріальних засобів комендантської роти. Для прийняття матеріальних засобів комендантської роти була створена відповідна комісія і згідно акту прийому та здачі матеріальних цінностей комендантської роти (вхідний №6837 від 29 грудня 2018 року) ОСОБА_1 прийняв матеріальні цінності комендантської роти, про що свідчить його особистий підпис та підписи членів комісії. Відповідно до статті 111 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» командир роти відповідає за бойову готовність роти … за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти ... Виконуючи обов`язки командира роти, ОСОБА_1 не надавав належної уваги стану збереження ввіреного йому державного майна, не забезпечував його надійну охорону, жодного разу не доповідав вищестоящому командуванню про потребу вжиття необхідних заходів щодо посилення охорони та збереження майна, підтримання його у постійній бойовій готовності, якщо виникала така потреба. При здачі майна комендантської роти у зв`язку з призначенням іншої особи було виявлено ряд недоліків (технічних неполадок) на автомобілі УрАЛ-4320 (реєстраційний номер 7411 Є9), котрий рахується як майно (бойова техніка) комендантської роти і була прийнята на збереження виконуючим обов`язки командира комендантської роти ОСОБА_1 . На неодноразові зауваження щодо підтримки бойової техніки у належному стані, придатному до виконання поставлених перед підрозділом бойових задач, ОСОБА_1 належним чином не реагував, не вживав жодних заходів щодо її ремонту, належного зберігання та охорони, посилаючись на те, що ніби то він прийняв автомобіль у несправному стані. Таке відношення командира підрозділу до виконання поставлених задач в умовах несення військової служби у особливий період стало підставою для призначення службового розслідування за фактом виявлення недоліків у майні, закріпленим за старшим лейтенантом ОСОБА_1 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 16 травня 20921 року №567-АД ). В результаті службового розслідування було встановлено, що виявлені недоліки виникли внаслідок недостатньо якісного виконання ОСОБА_1 своїх службових обов`язків та порушення наступних вимог Статуту: Статті 58, згідно котрої командир є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за ... збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки …. Статті 111, згідно котрої командир роти відповідає за бойову готовність роти ... за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти …. Статті 112, згідно якої командир роти зобов`язаний підтримувати особовий склад роти, озброєння, бойову та іншу техніку в постійній бойовій готовності. За грубе порушення зазначених вище вимог Статуту, враховуючи несення Збройними Силами України служби в умовах особливого періоду, що привело до підриву бойової готовності роти, старший лейтенант ОСОБА_1 був притягнений до дисциплінарної відповідальності, а також створено комісію для складання дефектної відомості та визначення суми заподіяних державі збитків. Після встановлення суми заподіяних збитків, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20 вересня 2021 року № 270-ОД старший лейтенант ОСОБА_1 був притягнений до матеріальної відповідальності за заподіяні державі збитки в розмірі 12 349 грн. 25 коп. Не відповідає дійсності посилання ОСОБА_1 на те, що він не знав про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, так як за результатами службового розслідування з його грошового забезпечення було зменшено виплату премії за липень місяць 2021 року відповідно до накладеного стягнення (пункт 2 наказу від 25 червня 2021 року №178-ОД), тобто йому було відомо про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
Представники відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просять рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року скасувати та прийняти постанову про задоволення позову..
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце апеляційного розгляду справи, і оскільки їхня явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у їхній відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Позивач - ОСОБА_1 з 22.08.2018 року перебував на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 .
З рапорту т.в.о. командира комендантської роти Військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 від 25.05.2021 (вх. №3647) стало відомо, що під час прийому – передачі посади, командира комендантської роти були виявлені ряд недоліків по автошасі УРАЛ-4320 військовий номер НОМЕР_2 , які викладені в Акті технічного стану військового майна №36.
У зв`язку із вище наведеним наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №567 від 26.05.2021 року з метою уточнення причин і умов, що прияли недолікам виявленим в ході здачі посади, а також встановлення ступеня вини заступника командира комендантської роти з морально – психологічного забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_1 , призначено провести службове розслідування відповідно до вимог ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у ЗСУ, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608.
Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 09.06.2021 №626-АД продовжено термін проведення службового розслідування, призначеного наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №567 від 26.05.2021 року, строком на 21 червня 2021 року.
За результатами проведеного службового розслідування складений Акт службового розслідування, який затверджений заступником начальника загальновійськового полігону з морально – психологічного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2021 року.
Як слідує з Акту службового розслідування від 16.06.2021 року встановлені наступні обставини та факти: З 29.12.2018 року відповідно до Акту №6837 старший лейтенант ОСОБА_1 виконував обов`язки командира комендантської роти. Відповідно цього ж Акту, що містить Відомість наявності та якісного стану матеріальних засобів комендантської роти по автомобільній службі, старший лейтенант ОСОБА_1 прийняв Кунг ПМ та УРАЛ-4320, в примітках навпроти якого дописано «несправний». Дана відомість підписані особою, що здає матеріальні засоби – старший прапорщик ОСОБА_4 та особою, що приймає матеріальні засоби – лейтенант ОСОБА_1 . Відомість погоджена начальником автомобільної служби майором ОСОБА_5 . Будь які документи, що засвідчують недоліки по комплектності автомобіля відсутні відповідно чого можна зробити висновок, що автомобіль приймався в комплекті. Відповідно до Акту інвентаризації майна автомобільної служби Військової частини НОМЕР_1 (вх. №6395 від 23.12.2020) та інвентаризаційного опису, що додається до Акту, лейтенант ОСОБА_1 поставив свій підпис, як матеріально відповідальна особа на відповідальності якої перебуває вищевказаний автомобіль. Під час прийому – передачі посади командира комендантської роти між старшим лейтенантом ОСОБА_1 та капітаном ОСОБА_3 стало відомо, що мають місце ряд недоліків, що викладені в Акті технічного стану військового майна №36 від 25.05.2021. Будь – які документи, що засвідчують списання чи законну відсутність, перелічених у недоліках матеріальних засобів, відсутні.
У вище вказаному Акті службового розслідування комісія дійшла висновку, що неправомірні дії військовослужбовця та причинний зв`язок між діями військовослужбовців та подією, що трапилась проявляється в тому, що старший лейтенант ОСОБА_1 виконував обов`язки командира комендантської роти та не забезпечив належного зберігання та обслуговування військової техніки, що закріплена за підрозділом, у зв`язку із чим запропоновано за порушення вимог статей 58, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, заступника командира комендантської роти з морально – психологічного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності, накласти дисциплінарне стягнення «сувора догана». Також запропоновано зменшити виплату премії за особистий внесок у загальні результати служби у відповідності до накладеного дисциплінарного стягнення за червень 2021 року заступнику командира комендантської роти з морально – психологічного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2021 року №178-ОД про результати службового розслідування за фактом недоліків, виявлених в ході здачі посади старшим лейтенантом ОСОБА_1 , за порушення вимог статей 58, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, заступника командира комендантської роти з морально – психологічного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана» та зменшено виплату премії за особистий внесок у загальні результати служби у відповідності до накладеного дисциплінарного стягнення за червень 2021 року.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2021 року №270-ОД про притягнення до матеріальної відповідальності старшого лейтенанта ОСОБА_1 стягнуто завдану матеріальну шкоду в сумі12349,25 грн. з грошового забезпечення ОСОБА_1 у відповідності до пункту 1 статті 13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».
З вказаним наказом позивач ознайомлений особисто 22 вересня 2021 року під підпис.
Вважаючи накази командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2021 року №178-ОД та №270-ОД від 20.09.2021 року протиправними та таким, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів з відповідним позовом.
Спірні правовідносини щодо проходження громадянами України військової служби, врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Порядок накладення та реалізації стягнень визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року №551-XIV.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
За правилами ст. 4. Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.
Згідно із ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.
Усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).
Статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:
а) зауваження;
б) догана;
в) сувора догана;
г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);
ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);
д) пониження в посаді;
е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);
є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);
ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Відповідно до положень ст.ст. 83 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Згідно з ст. 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
У кожному випадку вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень вимог Закону України "Про запобігання корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.
Статтею 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Згідно ст.86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Процедура проведення службового розслідування відносно військовослужбовців передбачена ст.ст. 47, 84-88 Дисциплінарного статуту і деталізована нормами Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 року №608 (далі по тексту - Порядок №608).
Пунктом 2 Роздiлy І Порядку №608 визначено, що службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Відповідно до п. 7 розд. І Порядку №608 службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".
Згідно з п.1 розд. ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.
Порядок проведення службового розслідування, оформлення його результатів встановлено розділами ІІІ та ІV Порядку №608.
На підставі п. 1 розд. ІІІ Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Як визначено п. 3 розд. ІІІ Порядку №608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
До участі у проведенні службового розслідування заборонено залучати осіб, які є підлеглими військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, осіб, які брали участь у правопорушенні або особисто зацікавлені у результатах розслідування (п.12 розд. ІІІ Порядку №608).
Відповідно до п.3 розд. ІУ Порядку №608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (п.1 розд. V Порядку №608).
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування (п.2 розд. V Порядку №608).
В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення (п.3 розд. V Порядку №608).
У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити (п.4 розд. V Порядку №608).
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування (п.5 розд. V Порядку №608).
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування (п.6 розд. V Порядку № 608).
За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (п.1 розд. VІ Порядку №608).
Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України (п.2 розд. VІ Порядку №608).
Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначається Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 року №1075-XIV (надалі - Закон №1075-XIV).
Згідно статті 1 Закону №1075-XIV, військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Стаття 3 Закону №1075-XIV передбачає, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку.
Згідно статті 7 Закону №1075-XIV, винні у порушенні вимог цього Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року №160-IX (далі по тексту - Закон №160-ІХ).
Відповідно до п.4 ст.1 Закону №160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону №160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Відповідно до ч.2 ст.3 Закону №160-ІХ умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України (ч.3 ст.3 Закону №160-ІХ).
Згідно з ч.1 ст.6 Закону №160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; 2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; 3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; 5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.7 Закону №160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.
Статтею 8 Закону №160-ІХ визначено порядок проведення службового розслідування.
Згідно з ч.1 ст.8 Закону №160-ІХ посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника) (ч.2 ст.8 Закону №160-ІХ).
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць (ч.3 ст.8 Закону №160-ІХ).
Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань (ч.5 ст.8 Закону №160-ІХ).
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності (ч.6 ст.8 Закону №160-ІХ).
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню (ч.1 ст.8 Закону №160-ІХ).
Додатково правила збереження військового майна деталізовані у нормах Положення про військове (корабельне) господарство, затверджене наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 року №300 (далі по тексту - Положення №300), згідно з п.п.3.1.7 якого у військових частинах (з`єднаннях), крім посадових осіб, вказаних у статтях 3.1.3 - 3.1.6 цього Положення, військовим господарством відають: заступники командира частини (з`єднання) з тилу, з інженерно-авіаційної служби - начальник технічної частини з питань аеромобільної підготовки та підпорядковані їм посадові особи; начальник служби ракетно-артилерійського озброєння; начальник інженерної служби; начальник служби радіаційного, хімічного та біологічного захисту; начальник зв`язку; начальник бронетанкової служби; начальник автомобільної служби; начальник метрологічної служби; начальник медичної служби; старший ветеринарний лікар (ветеринарний лікар, ветеринарний фельдшер); начальник фізичної підготовки та спорту; начальник фінансової служби; начальник служби (підрозділу) охорони праці; начальник адміністративно-господарчої частини штабу з`єднання; начальник квартирно-експлуатаційної служби; інші посадові особи військової частини (з`єднання) в межах своїх функціональних обов`язків.
Наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 року №440 була затверджена Інструкція з обліку військового майна у Збройних Силах України (далі по тексту - Інструкція №440), що визначає механізм організації та ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами вищих навчальних закладів, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), і є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна.
Дія цієї Інструкції поширюється на структурні підрозділи апарату Міністерства оборони України (далі - Міноборони), Генерального штабу Збройних Сил України (далі - Генеральний штаб), інші органи військового управління, а також військові частини, військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів, установи та організації Збройних Сил (далі - військові частини), які ведуть власне військове (корабельне) господарство на правах окремої військової частини та облік закріпленого за ними військового майна.
Відповідно до п.2 Інструкції №440 матеріально відповідальна особа - посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.
В ході службового розслідування відповідачем було встановлено, що з 29.12.2018 року відповідно до Акту №6837 старший лейтенант ОСОБА_1 виконував обв`язки командира комендантської роти. Відповідно до цього ж Акту, що містить Відомість наявності та якісного стану матеріальних засобів комендантської роти по автомобільній службі, старший лейтенант ОСОБА_1 прийняв Кунг ПМ та Урал-4320, в примітках навпроти якого дописано «несправний».
Підставою закріплення за військовослужбовцем певного майна, як за матеріально відповідальною особою, є наказ командира частини.
Проте, відповідачем до матеріалів справи не додано відповідний наказ про закріплення за позивачем переліку майна, зазначеного в акті прийому та здачі матеріальних засобів комендантської роти, що закріплені за старшим прапорщиком ОСОБА_4 від 26.12.2018 року.
Таким чином, вірними є висновки суду першої інстанції, що відповідачем не доведено, що матеріально відповідальною особою за майно вказане в акті прийому та здачі матеріальних засобів комендантської роти є позивач, ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, шо ані матеріали службового розслідування, ані матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів про те, що саме з вини позивача державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо виходу з ладу автомобіля УРАЛ-4320, військовий номер № НОМЕР_3 , шасі № НОМЕР_4 , на суму 12349,25 грн.
Водночас, надаючи оцінку зазначеним в акті службового розслідування висновкам, суд зазначає, що службовим розслідуванням також не встановлено причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, наявність неправомірних дій військовослужбовця, тобто позивача.
Також, службовим розслідуванням не було встановлено причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування та виконанням позивачем обов`язків військової служби, вини військовослужбовця.
Відповідно до п.3 Розділу IV Порядку №608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Як вбачається із пояснень представника позивача позивач не знав, що щодо нього проводиться службове розслідування, не був ознайомлений про свої права та обов`язки, був позбавлений права щодо надання пояснень, тощо. Відповідачем не спростовано дані пояснення та не надано суду письмових доказів.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно зазначив, що вказані обставини можуть свідчити про формальний підхід до проведення службової перевірки та не повноту з`ясування всіх обставин, необхідних для притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності.
Так, як вже було зазначено, у відповідності до ч.2 ст.3 Закону №160-IX умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Суд зазначає, що лише за одночасного доведення належними доказами наявності всіх чотирьох умов для притягнення особи до матеріальної відповідальності, визначених ч.2 ст.3 Закону № 160-ІХ, можливе притягнення військовослужбовця до одного з видів матеріальної відповідальності.
При цьому, дискреція командира у виборі виду матеріальної відповідальності не є необмеженою, а повинна ґрунтуватись на вимогах закону, який в свою чергу пов`язує настання повної та підвищеної матеріальної відповідальності саме із умисними протиправними діями військовослужбовця, наслідком яких стала втрата військового майна.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №813/2751/17, від 13.11.2019 року у справі № 620/302/19, від 25.03.2020 року у справі №814/2281/16, від 25.03.2020 року у справі № 825/1000/18, від 11.06.2020 року у справі № 1540/4486/18 та від 25.06.2020 року у справі № 825/2405/18.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 14.01.2021 року у справі №817/1318/17 зазначив, що зміст положень Дисциплінарного статуту свідчить про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих і підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені. Водночас підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем службової дисципліни. Такими обставинами є лише фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діяннях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.
За таких обставин, вина позивача в завданні шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою позивача та завданою шкодою, є також недоведеними, оскільки не підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами.
Крім того, відповідач не навів будь-яких обґрунтувань притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності, у той час як Законом №160-ІХ передбачено як підвищену, так повну та обмежену матеріальну відповідальність. І хоча ухвалення відповідного рішення перебуває у площині дискреційних повноважень відповідного командира (начальника), таке рішення повинно бути обґрунтованим і відповідати вимогам закону, а адміністративний суд, у свою чергу, зобов`язаний надати цьому рішенню оцінку, в тому числі в аспекті законності та обґрунтованості.
Під час службового розслідування не було встановлено, які саме умисні протиправні дії старшого лейтенанта ОСОБА_1 призвели до відсутності матеріальних засобів автомобілі УРАЛ-4320, військовий номер № НОМЕР_3 , шасі № НОМЕР_4 .
Виходячи з вищенаведеного, вірними є висновки суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування наказу від 25.06.2021 року №178-ОД Військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування за фактом недоліків, виявлених в ході здачі посади старшим лейтенантом ОСОБА_1 та наказу від 20.09.2021 року №270-ОД В/ч НОМЕР_1 про притягнення до матеріальної відповідальності старшого лейтенанта ОСОБА_1 .
При цьому, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно поновлено позивачеві строк звернення до суду, оскільки матеріали справи не містять даних про ознайомлення відповідачем позивача з наказом від 25.06.2021 року.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                        п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року у справі № 380/21481/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	М. П. Кушнерик 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 07 грудня 2022 року.