ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

30 серпня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/11015/19
Головуючий у першій інстанції – Требух Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/687/22

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Мамонової Є.Є.,
із секретарем: Зіньковець О.О., 
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова  від 11 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільно набутим за час проживання у шлюбі без реєстрації та визнання права власності на 1/2 частину спільно набутого майна,
місце ухвалення судового рішення – м. Чернігів,
час проголошення ухвали суду – 10 год. 20 хв.

                                       У С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила встановити факт проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 07 липня 2013 року; визнати спільним набуте і зареєстроване з 07 липня 2013 року за ОСОБА_2 майно за час проживання з нею у шлюбі без реєстрації, а саме: квартиру АДРЕСА_1 вартістю 381 915 грн та квартиру АДРЕСА_2 вартістю 2 007 984,06 грн; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь різницю у вартості отриманого кожним з них в особисту власність майна у розмірі 813 034,53 грн.  
У мотивування заявлених вимог зазначала, що з 07 липня 2013 року проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час перебування у фактичних шлюбних відносинах вони за спільні кошти придбали дві спірні квартири, які оформлено на відповідача. Оскільки зазначену нерухомість придбано у період фактичних шлюбних відносин, вважає, що вона є спільною сумісною власністю та підлягає розподілу в рівних частках шляхом визнання за нею права власності на квартиру, яка розташована у м. Чернігові, та стягнення з відповідача на її користь різниці у вартості отриманого кожним з них в особисту власність майна.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 лютого 2022 року прийнято відмову позивачки від позову та закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільно набутим за час проживання у шлюбі без реєстрації та визнання права власності на 1/2 частину спільно набутого майна. Зобов`язано Управління ДКСУ у м. Чернігові повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 5 186,70 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на ухвалення судового рішення з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги зводяться до неналежного здійснення представником позивачки повноважень у суді першої інстанції, невірному аналізі нею обставин справи та перспективи вирішення спору. ОСОБА_1 зазначає, що 10 лютого 2022 року між нею та адвокатом Марченко Н.І. укладено договір про надання правничої допомоги, згідно з умовами якого представник мала підготувати та подати заяву про відмову від позову до ОСОБА_2 . Не маючи юридичної освіти та не будучи обізнаною в тонкощах цивільно-процесуального законодавства, позивачка не могла розуміти, які юридичні наслідки буде мати для неї подання заяви про відмову від позову, що передбачені ч. 2 ст. 256 ЦПК України. Зазначає, що лише з судового рішення дізналась про неможливість звернутись повторно з цим позовом до ОСОБА_2 .  
Скаржниця наголошує на тому, що не наділяла адвоката повноваженнями подавати заяву про відмову від позову, така заява наведеного змісту надійшла до суду від її представника, а не від неї особисто. Крім того, вона не була присутня у судовому засіданні 11 лютого 2022 року при розгляді даного процесуального питання, а у разі роз`яснення судом юридичних наслідків задоволення наведеної заяви, жодним чином не підтримала б її.
Відповідачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін  не подавався. 
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а ухвалу суду – скасувати, враховуюче наступне. 
Дійшовши висновку про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільно набутим за час проживання у шлюбі без реєстрації та визнання права власності на 1/2 частину спільно набутого майна, районний суд виходив з того, що від позивачки, в порядку ст. 206 ЦПК України, надійшла заява про відмову від позову.
Однак, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, зважаючи на таке. 
У справі встановлено, що у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільно набутим за час проживання у шлюбі без реєстрації та визнання права власності на 1/2 частину спільно набутого майна (а.с. 2-13).
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 жовтня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання (а.с. 129-130). 
З матеріалів справи, зокрема, протоколу судового засідання від 28 листопада 2019 року (а.с. 142-143) та заяв про розгляд справи без участі представника (а.с. 155, 167), вбачається, що представництво інтересів позивачки у суді першої здійснював ОСОБА_3 на підставі довіреності від 09 серпня 2019 року, виданої ОСОБА_1 та засвідченої приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Музикою Л.І. (а.с. 192).
У матеріалах справи наявний ордер серії СВ № 148680 від 11 лютого 2022 року, виданий адвокатом Марченко Н.І. на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 10 лютого 2022 року, згідно з яким остання уповноважена на надання правової допомоги ОСОБА_1 у Деснянському районному суді м. Чернігова (а.с. 202). На зворотному боці ордеру вчинено запис, що повноваження адвоката Марченко Н.І. не обмежуються, що засвідчено особистим підписом представника.
11 лютого 2022 року адвокат Марченко Н.І. від свого імені та за підписом представника позивача надала районному суду заяву про відмову ОСОБА_1 від заявлених позовних вимог (а.с. 203). 
Цього ж дня від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, зі змісту якої вбачається, що у зв`язку з клопотанням позивачки про закриття провадження у справі, з його боку відсутні майнові претензії щодо понесених судових витрат у даній справі (а.с. 204).
За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач – визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Аналогічні підстави закриття провадження у справі передбачені п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (ч. 2 ст. 256 ЦПК України).
Згідно з приписами ч. 5 ст. 206 ЦПК України суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Верховний Суд у своїй постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 2-2394/2009 указав на те, що подання заяви про відмову від позову є реалізацією позивачем його диспозитивних прав, передбачених нормами ЦПК України. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. 
З доводів апеляційної скарги вбачається, що 10 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Марченко Н.І. укладено договір про надання правової допомоги, на підставі якого 11 лютого 2022 року адвокатом видано ордер на представництво інтересів позивачки у Деснянському районному суді м. Чернігова. 
Подану від імені ОСОБА_1 до суду першої інстанції заяву про відмову від позову з посиланням на роз`яснення правових наслідків такої відмови  підписано представником позивача. Заяви такого ж змісту, але за підписом ОСОБА_1 матеріали справи не містять. 
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що під час вирішення питання про прийняття відмови від позову та закриття провадження у справі судом першої інстанції наслідки відповідних процесуальних дій особисто позивачці не роз`яснювалися та не перевірялось, чи розуміє саме особа, яка звернулася з позовом, неможливість повторного звернення з аналогічним позовом у разі закриття провадження у даній справі, оскільки ОСОБА_1 була відсутня у судовому засіданні 11 лютого 2022 року (а.с. 206-207). 
Належних письмових доказів, які б підтверджували те, що саме ОСОБА_1 роз`яснені та зрозумілі правові наслідки відмови від позову, матеріали справи не містять. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції, вирішуючи питання про прийняття відмови від позову та закриття провадження у даній справі за наявністю відповідної заяви позивачки, не вжив належних заходів щодо роз`яснення ОСОБА_1 наслідків цих процесуальних дій, а отже передчасно вирішив питання про закриття провадження у справі через відмову позивачки від заявлених вимог. 
Ураховуючи те, що районний суд дійшов помилкового висновку стосовно прийняття відмови від позову та закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільно набутим за час проживання у шлюбі без реєстрації та визнання права власності на 1/2 частину спільно набутого майна на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції суперечить нормам процесуального закону, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.  
Керуючись ст.  367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -
                                       П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова  від 11 лютого 2022 року – скасувати.
Направити справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину спільно набутого майна для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2022 року.

Головуюча:                                                                       Н.В. Шитченко

Судді:                                                                                  Н.В. Висоцька

                                                                                           О.Є. Мамонова