П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/755/22	
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д.
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання  нарахувати та виплатити  середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні, -
В С Т А Н О В И В:
           13.01.2022 позивач – ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не здійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні зі служби у поліції за період з 31.10.2017 до 24.12.2021 включно.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 20.10.2021 Одеським окружним адміністративним судом винесено рішення в адміністративній справі №420/13532/21, яким зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 07.11.2015 до 31.10.2017.
Також, позивач вказувала, що 24.12.2021 від Головного управління Національної поліції в Одеській області на її картковий рахунок  в АБ «Приват-банк надійшли кошти в розмірі 3324, 54 грн. з коментарем до платежу «заробітна плата».
05.01.2022 адвокат позивача подав до Головного управління Національної поліції в Одеській області адвокатський запит №476 від 05.01.2022, щодо повідомлення про наявність заборгованості по виплатам на теперішній час, у зв`язку зі звільненням позивачки, а також нарахування і виплати відшкодування у розмірі середнього заробітку в повному обсязі за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з 31.10.2017 до 24.12.2021 (дати виплати індексації грошового забезпечення).
12.01.2022 за реєстраційним номером 14/4аз від Головного Управління Національної поліції в Одеській області була отримана відповідь на адвокатський запит №476 від 05.01.2022, відповідно до якої відповідач повідомив позивача про те, що порядок виплати та видатки на виплату середньомісячного грошового забезпечення поліцейським за час затримки кошторисом ГУНП в Одеській області не передбачені. 
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.03.2022 ухваленим в письмовому провадженні, за правилами спрощеного позовного провадження, задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 :
- визнана протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не здійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції відносно ОСОБА_1 ;
- зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні зі служби у поліції за період з 31.10.2017 до 24.12.2021 включно.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління Національної поліції в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт  посилається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не надав належної оцінки фактичним обставинам справи.
Так, апелянт вказує, що останнім днем проходження служби позивача є 31.10.2015, тобто цей день є робочим днем, проте суд першої інстанції зобов`язав провести нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені з 31.10.2015, що є порушенням  ч. 2 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію».
Також, апелянт зазначає, що у день звільнення, який є останнім робочим днем, з позивачем був проведений повний розрахунок, а сума індексації грошового забезпечення  була виплачена позивачу 24.12.2021 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі №420/13532/21, а тому ця виплата не є виплатою заробітної плати (грошового забезпечення) під час звільнення позивача. При цьому апелянт посилається на  висновки Верховного Суду у постанові від 28.01.2020 у справі №822/2663/15, відповідно до яких право на отримання компенсації за затримку виплати індексації заробітної плати в порядку ст. 117 КЗпП України,  у позивача не виникає, оскільки виплата індексації була встановлена судом. Також, апелянт зазначає, що індексація грошового забезпечення не віднесена до складу грошового забезпечення та має одноразовий характер, а тому приписи ст. 117 КЗпП України не застосовуються до правовідносин, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати  заробітної плати, про що вказано у постанові Верховного Суду від 18.11.2019 року у справі №0940/1532/18. Вказує апелянт на неспівмірність суми індексації грошового забезпечення – 3324,54 грн. та розміру компенсації за час затримки розрахунку при звільнені за період, який визначив суд першої інстанції – з 31.10.2017 до 24.12.2021, 383335,76 грн., та не застосування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, відповідно до яких, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодуванні, передбаченого ст. 117 КЗпП України.
          У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилаючись на доводи, що викладені в позовній заяві та узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Суд встановив, що позивач проходила службу в Національній поліції України та наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1678 o/с вiд 24.10.2017 була звільнена зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію» з 31.10.2017 (а.с. 10). 
Отже останнім робочим днем позивача є 31.10.2017.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі №420/13532/21, яке набрало законної сили 03.03.2022 (ЄДРСР №100444135) визнана протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення під час служби в поліції ОСОБА_1 в період з 07.11.2015 до 31.10.2017, та зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 07.11.2015 до 31.10.2017.
Апеляційний суд зазначає, що відповідно до мотивувальної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі №420/13532/21, суд першої інстанції встановив, що:
- з 07.11.2015 до 31.10.2017 ОСОБА_1 проходила службу в Національній поліції України, на посаді старшого інспектора з особливих доручень архівного відділу управління режиму та технічного захисту інформації Головного управління Національної поліції в Одеській області;
- з 31.10.2017 наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1678 о/с від 24.10.2017, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено майора поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу);
- з 01.11.2017 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному Управлінні ПФУ в Одеській області, та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;
- 09.07.2021 ОСОБА_1 звернулась до ГУНП в Одеській області щодо отримання інформації про нарахування при звільненні грошових коштів та індексації під час служби в поліції в період з 07.11.2015 до 31.10.2017;
- листом за вих. №14/Д-734 від 27.07.2021 р. ОСОБА_1 повідомлено, що індексація грошового забезпечення за період з 07.11.2015 до 31.10.2017 не нараховувалась та не виплачувалась.
Не погоджуючись із такою відповіддю, ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, справа №420/13523/21 провадження в цій було відкрите 02.08.2021 (ЄДРСР №98731728).
Вказані обставини встановлені рішенням, що набрало законної сили, в іншій адміністративній справи між тими самими особами (позивач - ОСОБА_1 , відповідач – Головне управління національної поліції в Одеській області), а тому, в силу приписів  ч. 4 ст. 78 КАС України, не доказуються при розгляді цієї справи, судове рішення в якій переглядається апеляційним судом.
Також, апеляційний суд зазначає, що відповідно до матеріалів справи, Головне управління Національної поліції в Одеській області 24.12.2021 здійснило виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в сумі 3324,54 грн (а.с. 11) на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.10.2021 року у справі №420/13532/21. Вказана обставина визнається учасниками справи.
05.01.2022 до Головного Управління Національної поліції в Одеській області був направлений адвокатський запит №476 про повідомлення про наявність заборгованості по виплатам на теперішній час у зв`язку з звільненням позивачки, а також щодо нарахування і виплати відшкодування у розмірі середнього заробітку в повному обсязі за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з 31.10.2017 до 24.12.2021 (дати виплати індексації грошового забезпечення) (а.с.  12).
За результатом розгляду вказаного адвокатського запиту Головним управлінням Національної поліції в Одеській області 12.01.2022 за № 14/4аз  була надана відповідь, в якій зазначено, що жодним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність Національної поліції України не передбачено нарахування та виплату особам середньомісячного грошового забезпечення за час затримки належних до виплат при звільненні зі служби в поліції коштів. Більш того, жодних судових рішень про стягнення на користь заявника середньомісячного грошового забезпечення за час затримки належних до виплат при звільненні зі служби в поліції коштів, де стороною є ОСОБА_1 не розглядалося. Враховуючи вищевикладене, правових підстав для задоволення адвокатського запиту, адвоката який діє в інтересах ОСОБА_1 немає. Також повідомлено, що заборгованість грошового забезпечення перед ОСОБА_1 відсутня (а.с. 13). До вказаного листа додана довідка №23 ввід 12.01.2022 про доходи позивача, відповідно до якої середньоденна заробітна плата за винятком утримань, становить 249,07 грн. (а.с. 14).
Згідно з наданими апелянтом додаткових пояснень та додатків до нього (а.с. 77-80), відповідно до оскаржуваного в цій справі судового рішення, апелянтом був здійснений розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, виходячи з середньоденного грошового забезпечення – 252,86 грн., за період з 31.10.2017 року по 24.10.2021 року, у загальній сумі 383335,76 грн. (а.с. 80).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що за приписами ст. 116 КЗпП України відповідач повинен був провести повний розрахунок з позивачем під час звільнення позивача, але такого розрахунку не провів, оскільки заперечував право позивача на індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 до 31.10.2017, та не виплатив останньої під час звільнення позивача. Але, оскільки право позивача було відновлене судовим рішенням, яке виконане лише 24.12.2021, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування до відповідача відповідальності, яка передбачена статтею 117 КЗпП України за затримку розрахунку при звільненні, та яка полягає у обов`язку підприємства, установи, організації виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Вказаний закон не визначає підстави та порядок відшкодування поліцейським за затримку виплати належних при звільненні сум, у зв`язку із чим в таких випадках мають застосовуватися норми трудового законодавства.
Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу..
За приписами частини 1  статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною 2 статті 116 КЗпП встановлено, що в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до ч. 2 ст. 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Саме тому не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 
При цьому стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.
Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що індексація грошового забезпечення не є частиною грошового забезпечення поліцейського з огляду на таке.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ).
Згідно зі статтею 1 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 4 Закону №1282-ХІІ передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Статтею 18 Закону України від 05 жовтня 2000 року № 2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»(далі - Закон № 2017-111) визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції визначає Порядок виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за N 669/28799; далі - Порядок №260).
Відповідно до пункту 3 Порядку №260 до складу грошового забезпечення поліцейського входять:
1) посадовий оклад;
2) оклад за спеціальним званням;
3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);
4) премії;
5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Отже індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 вказав, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
За таких обставин апеляційний суд зазначає, що індексація грошового забезпечення  позивача – поліцейського є складовою грошового забезпечення.
Чинне законодавство передбачає обов`язок виплати поліцейському індексацію грошового забезпечення при настанні для цього передбачених законом підстав.
Отже, індексації грошового забезпечення належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.
Як зазначалось статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Тобто, відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.
Отже, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.
У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
При цьому апеляційний суд погоджується із доводами апелянта щодо зменшення розміру відшкодування з огляду на таке.
При визначенні належної до стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує висновки Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19 та застосовує критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, з урахуванням таких обставин, як розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Апеляційний суд встановив, що позивач звільнена зі служби в поліції з 31.10.2017, а виплата індексації грошового забезпечення здійснена відповідачем лише 24.12.2021.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 не була виплачена належна їй сума індексації грошового забезпечення при звільненні зі служби в поліції з 31.10.217 до 24.12.2021, вимоги позивача про зобов`язання  Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати індексації є такими, що належать до задоволення.
Відповідно до матеріалів справи (а.с. 14) позивачу за жовтень 2017 року було нараховане всього до виплати грошове забезпечення в сумі 6693,74 грн. 
Розмір індексації грошового забезпечення, яка мала бути виплачена позивачу на час звільнення 31.10.2017, але була виплачена 24.12.2021, становить 3324,54 грн. 
Отже у відсотковому співвідношенні позивачу на час звільнення не були виплачені належні до виплати суми, що становить 33,18%  (3324,54 грн), від загальної суми яка мала бути виплачена 10018,28 грн. (6693,74+3324,54) за винятком утримань.
Строк затримки, як правильно зазначає апелянт, починається з 01.11.2017, оскільки 31.10.2017 є днем звільнення – останнім робочим днем, та закінчується 24.12.2021 – днем проведення остаточного розрахунку. Отже загальні кількість календарних днів затримки становить – 1515 календарних днів (у 2017 році – 61, у 2018 році – 365, у 2019 році – 365, у 2020 році – 366, у 2021 році до 24 грудня включно - 358). Відповідно до наданої копії довідки про доходи позивача від 12.01.2022 за вих №23, виданої апелянтом, середньоденна заробітна плата позивача становить 249,07 грн за винятком утримань (а.с. 14), але  враховуючи заробіток за два місяці, що передували звільненню 15424,70 та кількість відпрацьованих робочих днів – 61, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача становить 252,86 грн. вказана сума також зазначена у розрахунку доданому апелянтом до апеляційної скарги (а.с. 80)
Таким чином, всього середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні позивача складає 383082,90 грн (1515 к. день помножений на 252,86 грн – середньоденну заробіток позивача), а з урахуванням істотності частки (33,18%) – становить 127106,91 грн. за винятком утримань.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що порушені права позивача  мають бути відновлені шляхом застосування ефективного способу їх відновлення – шляхом стягнення з апелянта середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні позивача а саме в сумі 125201,76 грн за винятком утримань, пропорційно затриманій виплаті.
При цьому апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на постанови Верховного Суду у справах №822/2663/15, №0940/1532/18, оскільки в цих справах спір стосувався розміру належних звільненому працівникові сум. Натомість предметом розгляду цієї справи є стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача, але з помилковим застосування норм матеріального права в частині  задоволення позовник вимог щодо відновлення порушених прав позивача, внаслідок чого апеляційна скарга може бути задоволена частково, оскаржуване рішення – скасоване в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні зі служби у поліції за період з 31.10.2017 до 24.12.2021 включно, з ухваленням в цій частині нової постанови про часткове задоволення цих позовних вимог та про стягнення з відповідача на користь позивача 127106,91 грн.  за винятком утримань середнього заробітку за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні зі служби у поліції за період з 01.11.2017 до 24.12.2021 включно.
Керуючись 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-78, 242, 257, 308, 311, 315, 317, 320, 321, 325, 328 КАС України, 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області –задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2022 року у справі №420/755/22 скасувати в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні зі служби у поліції за період з 31.10.2017 до 24.12.2021 включно, та ухвалити в цій частині нову постанову.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні зі служби у поліції за період з 01.11.2017 до 24.12.2021 включно, всього в сумі 127106,91 грн (сто двадцять сім тисяч сто шість гривень 91 коп) за винятком утримань.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 березні 2022 року у справі №420/755/22 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 20.12.2022

Головуючий суддя 	 	Домусчі С.Д.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Шляхтицький О.І.