ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7262/22 Справа № 211/1724/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
сторони справи 
позивач - ОСОБА_1 
відповідач- КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «МІСЬКИЙ ТРОЛЕЙБУС»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «МІСЬКИЙ ТРОЛЕЙБУС» на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 серпня 2022 року, ухваленого суддею Ткаченко С.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні), 

ВСТАНОВИВ 

У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «МІСЬКИЙ ТРОЛЕЙБУС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_2 , про стягнення майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позову зазначила, що 24.06.2019 року о 17-20 год. водій ОСОБА_2 , працюючий водієм у КП «МІСЬКИЙ ТРОЛЕЙБУС», керуючи автобусом «МАЗ 1039652» держаний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи на маршруті №302, не обрав безпечну швидкість руху, не обрав безпечної дистанції та скоїв зіткнення з належним їй автомобілем «Lexus ES250» номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія – її сина ОСОБА_3 та по інерції допустив зіткнення з автомобілем «Skoda Oktavia A5» державний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 , які стояли в попутному напрямку. 
Постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 10.07.2019 року водія ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. Дана постанова не оскаржена та набрала законної сили. 
В наслідок ДТП з вини ОСОБА_2 їй була заподіяна майнова та моральна шкода. 16.01.2020 року страховою компанією ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було здійснено страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 грн.
У відповідності до звіту про оцінку майна №041/МУ-19 від 06.11.2019 року, вартість спричиненого їй матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 250447,39 грн.
Оскільки під час ДТП водій ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах КП «МІСЬКИЙ ТРОЛЕЙБУС» та ДТП сталося при виконанні ним трудових обов`язків, тому саме КП «МІСЬКИЙ ТРОЛЕЙБУС» має нести відповідальність за спричинену їй шкоду та має право зворотної вимоги до винуватця ДТП ОСОБА_2 .
З урахуванням страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн., їй має бути відшкодована різниця у розмірі 150 447,39 грн.
Також їй була спричинена і моральна шкода. Так у зв`язку із пошкодженням її автомобіля вона пережила тяжкий стрес та шок, також при ДТП міг постраждати її син ОСОБА_3 . Певний час вона не могла спокійно спати, автомобіль був для неї дорогою річчю та його було пошкоджено в наслідок ДТП, вона є його першим власником, після ДТП не мала можливості користуватися своїм автомобілем, чим було порушено її право користування своїм майном. 
Тож моральну шкоду оцінює у 50 000,00 грн. У в`язку із вказаним просила стягнути з відповідача 150 447,39 грн., в рахунок відшкодування їй майнової шкоди та 50 000,00 грн., моральної шкоди, а також судовий збір у розмірі 2765,67 грн., та витрати пов`язані з розглядом справи (проведення авто – товарознавчого дослідження) у розмірі 1500,00 грн.
Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.
Стягнуто з КП  «МІСЬКИЙ   ТРОЛЕЙБУС»  на користь ОСОБА_1 , матеріальну шкоду, заподіяну    внаслідок   дорожньо-транспортної   пригоди  у  розмірі 149207 (сто сорок дев`ять тисяч двісті сім) грн.,72 коп., моральну    шкоду у розмірі 5000 (п`ять   тисяч )  грн. 00 коп.,  судові витрати за проведення судової авто – товарознавчої експертизи в сумі 5000 ( п`ять тисяч) грн. 00 коп., витрати за проведення авто - товарознавчого дослідження у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп., та   судовий збір у сумі 2224 (дві тисячі двісті двадцять чотири) грн. 65 коп., а всього 162932 (сто шістдесят дві тисячі дев`ятсот тридцять дві) грн.37 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Відповідач КП  «МІСЬКИЙ   ТРОЛЕЙБУС», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуаль ного права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі.
При цьому, скаржник зазначає, що судо першої інстанції неправильно застосовані норми статей 22 та 1192 ЦК України.
Відповідач вказує, що при визначенні розміру матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що розмір матеріальної шкоди був визначений на підставі висновкк експерта №144/20 від 10.08.2020, яким визначено розмір матеріального збитку 249 207,72 грн., а також з урахуванням часткового відшкодування страховиком 100 000 грн., однак з таким висновком суду не можна погодитись, оскільки в матеріалах справи відсутні докази понесених позивачем витрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу та їх розміру. Наголошує на тому, що позивач в судовому засіданні 25.08.2022 пояснювала, що автомобіль після ДТП відновлювальному ремонту не піддівався та був нею проданий протягом місяця після ДТП, приблизно у липні 2019 року, тому позивачем не були понесені витрати на відновлення пошкодженого автомобілю.
Також відповідач не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди, вважає помилковим висновок суду про наявність підстав для її відшкодування позивачу ОСОБА_1 .
Відзив на апеляційну скаргу відповідача не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що 24   червня   2019 року   о   17-20   год., водій ОСОБА_2   керуючи автобусом МАЗ 103965, номерний знак якого НОМЕР_1 , перебуваючи на маршруті №302, не обрав безпечну швидкість руху, не обрав безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Lexus ES250 номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 та по інерції допустив зіткнення з автомобілем Skoda Oktavia А5 державний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_5 , які стояли в попутному напрямку. 
Постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.07.2019 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с. 12).
Судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу МАЗ 103965, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідача - КП «МІСЬКИЙ ТРОЛЕЙБУС»,  була застрахована в страховій компанії ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно полісу № 189928642 діючого на 24.06.2019 року ( а.с. 43).
Власником автомобіля Lexus ES250 номерний знак НОМЕР_2 є позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , який був придбаний останньою 23.01.2019 року за 974 000,00 грн., на підставі попереднього договору №МО-ІТА/19 про придбання транспортного засобу (а.с. 14-15, 54).
Також судом встановлено, що 26.06.2019 року та 01.07.2019 року експертом Сарокуровим А.О. був проведений зовнішній візуальний огляд пошкодженого транспортного засобу Lexus ES250 номерний знак  НОМЕР_2   та    в подальшому 06.11.2019 року був складений акт огляду колісного транспортного засобу за підписами учасників огляду (а.с. 34). 
Згідно висновку експерта Сарокурова А.О., викладеному у звіті про оцінку майна за № 041/МУ-19 від 06.11.2019 року та складеного за заявою власника транспортного засобу Lexus ES250 номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 , вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля Lexus ES250 номерний знак НОМЕР_2 з урахуванням вартості відновлювального ремонту та величини розміру Втрати Товарної Вартості та коефіцієнту фізичного зносу складає 250 447,39 грн.(а.с. 16-32).
В ході судового розгляду на підставі ухвали суду від 15.06.2020 року судовим експертом Рейнюком О.В. було проведено експертне дослідження та виготовлено висновок від 10.08.2020 року №144/20 по визначенню матеріального збитку (а.с. 92-126), відповідно до якого сума матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля Lexus ES250 номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження автомобіля в ДТП від 24.06.2019 року з провини водія КП «МІСЬКИЙ ТРОЛЕЙБУС» ОСОБА_2 , складає 249 207,72 грн. 
Дана сума складається з урахуванням вартості ремонтних робіт – 12 957,40 грн., вартості матеріалів – 19 780,87 грн., вартості замінених деталей – 186 562,32 грн., втрати товарної вартості – 29 907,13 грн., та коефіцієнта фізичного зносу - 0.
Судом встановлено, що ринкова вартість автомобіля Lexus ES250 номерний знак НОМЕР_2 , станом на дату скоєння ДТП - 24.06.2019 року, становить 866 529,06 грн., в той час як сума матеріального збитку, нанесеного при дорожньо-транспортній пригоді власнику цього автомобіля, станом на дату скоєння ДТП - 24.06.2019 року, становить 249 207,72 грн., що вказує на економічну обґрунтованість проведення ремонту пошкодженого транспортного засобу, й позивач має право на відшкодування цих витрат.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , на підставі досліджених доказів, допиту експерта, взявши до уваги висновок експерта від 10.08.2020 року № 144/20 виготовлений під час судового розгляду, виходив з того, що відповідач КП «МІСЬКИЙ ТРОЛЕЙБУС», як роботодавець винного в ДТП водія в силу статті 1194 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю у розмірі заподіяних позивачу збитків та виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 гривень, яка становить 149 207,72 грн.
Частково, задовольняючи позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що в результаті ДТП був пошкоджений автомобіль позивача і сам факт звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав є достатнім та належним доказом заподіяння їй моральної шкоди. Крім того, у зв`язку з пошкодженням автомобіля позивач зазнала стресу та душевного хвилювання, був порушений звичний ритм її життя - неможливість користування ним, що не було спростовано стороною відповідача.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч.1, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Статтею  1192 ЦК України  визначено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до положень статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином, за змістом вказаної статті вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, можуть бути заявлені у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Сторонами справи факт ДТП, вина ОСОБА_2 як працівника КП «МІСЬКИЙ ТРОЛЕЙБУС», та отримання позивачем страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. не оспорюється.
Спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі Закон) встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1. статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12 Закону). Крім того, страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (пункти 32.4., 32.7 статті 32 Закону).
Відповідно до ч.2 ст.34 Закону  протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Пунктом 34.4 Закону передбачено, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до Методики товарознавчої екпертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮ України і Фонду держмайна України № 142/2092 від 24 листопада 2003 року (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) згідно п.п.2.4, 8.3 якої вартість збитку, яка завдана колісному транспортному засобу і яка підлягає відшкодуванню, визначається з урахуванням коєфіцієнта фізичного зносу автомобіля.
Суд першої інстанції допросив в судовому засіданні експерта Сарокурова А.О. та встановив, що 26.06.2019 року за повідомленням страхової компанії ним був здійснений зовнішній візуальний огляд автомобіля Lexus ES250 номерний знак  НОМЕР_2 у присутності представника власника автомобіля  ОСОБА_3 . Також ним були зроблені фотографії зовнішніх пошкоджень автомобіля. Він рекомендував представнику власника провести огляд на спеціалізованому СТО з викликом другого учасника ДТП. 01.07.2019 року йому повідомили, що автомобіль Lexus ES250 вже перебуває на СТО розібраний тому можливий додатковий огляд для складання акту огляду. 01.07.2019 року прибувши на СТО він запитав у позивача – чи було повідомлено про виклик другого учасника ДТП та йому повідомили, що так, але він не з`явився, після чого в його присутності позивачем було зроблено ще декілька дзвінків для уточнення явки другого учасника ДТП, але чи додзвонилися, йому не відомо. 01.07.2019 року повторно оглянувши автомобіль позивача він склав акт огляду, який потім передав до страхової компанії від якої була заява. 06.11.2019 року до нього звернулася ОСОБА_1 з приводу надання їй вказаного акту огляду та фотографій для того щоб замовити експертну оцінку, на що він повідомив її, що експертну оцінку може зробити лише той експерт який проводив огляд автомобіля, тому ним був складений договір про оцінку майна і в подальшому він виготовив звіт за раніше складеним актом огляду.
Висновком експерта Рейнюка О.В. № 144/20 від 10.08.2020 року визначена сума матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля, яка складає 249 207,72 грн., з яких: вартість ремонтних робіт – 12957,40 грн.; вартість матеріалів – 19 780,87 грн., вартість замінених деталей – 186 562,32 грн., втрати товарної вартості – 29 907,13 грн., та коефіцієнта фізичного зносу - 0.
Судом першої інстанції звернуто увагу, що ринкова вартість належного позивачу автомобіля Lexus ES250, станом на дату ДТП - 24.06.2019 року, становить 866 529,06 грн., тоді як сума матеріального збитку, нанесеного при дорожньо-транспортній пригоді власнику цього автомобіля, станом на дату ДТП, становить 249 207,72 грн., що вказує на економічну обґрунтованість проведення ремонту пошкодженого транспортного засобу, й позивач має право на відшкодування цих витрат.
Доводи сторони відповідача про те, що позивач продала автомобіль і відновлювального ремонту не проводила були предметом розгляду судом першої інстанції та як правильно зазначив суд , відчуження позивачем транспортного засобу не знімає з винної особи, в даному випадку КП «Міський тролейбус» обов`язку відшкодувати збитки, завдані пошкодженням цього автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
Доводи сторони відповідача, що позивачем не надано доказів понесених нею витрат, оскільки судом не було встановлено фактиче проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Lexus ES250 також були предметом розгляду судом першої інстанції, при цьому, суд виходив з наявності підстав для відшкодування позивачу вартості ремонтних робіт, які становлять – 12 957,40 грн., вартості матеріалів – 19 780,87 грн., вартості замінених деталей – 18 6562,32 грн. та втрати товарної вартості – 29 907,13 грн.
В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15.
Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
При цьому, п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України передбачає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до вимог ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)
Верховний суд у постанові №686/17155/15-ц від 03.10.2018 року підтримав правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, де було зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній винуватець.
Таких же правових висновків дотримався Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду і  у справі №755/7666/19.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;  3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин,  які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р. роз`яснено, що під моральної шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні цивільних прав, при настанні негативних наслідків.
Судом встановлено, що через пошкодження належного позивачу автомобіля остання зазнала стресу та душевного хвилювання, був порушений звичний ритм її життя - неможливість користування ним, та виходячи із засад розумності і справедливості, суд визначив до стягнення моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., з розміром якої погоджується і колегія суддів.
Верховний Суд України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі 6-108цс13 вказав на те, що  аналіз норм статей 1167, 1172, 1187,1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Колегія суддів вважає, що, наведені у апеляційній скарзі доводи відповідача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених 375 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «МІСЬКИЙ ТРОЛЕЙБУС»  залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 серпня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 01 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: