Справа № 299/1858/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        22 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Готри Т.Ю., Кондора Р.Ю., 
з участю секретаря – Волощук В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунальної установи «Центр з обслуговування закладів освіти» Виноградівської міської ради Закарпатської області на заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатскої області від 05 травня 2022 року (повне рішення складено 11.05.2022, суддя Леньо В.В.) у справі № 299/1858/22 за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Центр з обслуговування закладів освіти» Виноградівської міської ради Закарпатської області щодо скасування наказу про оголошення догани та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунальної установи «Центр з обслуговування закладів освіти» Виноградівської міської ради Закарпатської області (далі: КУ «ЦОЗО»), в якому просив:
1) визнати незаконним і скасувати наказ «Про оголошення догани ОСОБА_1 » №24-к від 28.03.2022 ;
2) стягнути з відповідача 90 000 грн моральної шкоди.
Позов мотивовано тим, що позивач з 30.12.2011 працював на посаді директора Підвиноградівської загальноосвітньої школи I-ІІІ ступенів. 
Із 15.06.2020 трудові відносини між позивачем та роботодавцем регулював контракт від 15.06.2020 № 27, строком дії до 14.06.2026.
28.03.2022 ОСОБА_1 перебував на черговій нараді в КУ «ЦОЗО», після закінчення якої керівник ОСОБА_2 викликав позивача до себе, оголосив наказ про оголошення догани та після озвучення його змісту попросив від позивача написати письмові пояснення з приводу того, чому позивач не був присутній 18.03.2022 на нараді директорів шкіл. 
Позивач як усно, так і письмово повідомив роботодавця, що не знав і не міг знати про проведення наради директорів шкіл 18.03.2022, оскільки його ніхто про неї не повідомив. На вказане ОСОБА_2 вказав, що запрошення на участь в нараді надсилалось на електронну пошту школи. Позивач стверджував, що жодного повідомлення по електронній пошті не отримував.
Наказом від 28.03.2022 № 24-к «Про оголошення догани ОСОБА_1 » позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни. 
Позивач зазначав, що у наказі не вказано, в чому виявилося невиконання позивачем трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. При відсутності відомостей про обставини проступку немає підстав для висновку, що проступок допущено. Наведене виключає можливість з`ясування того, чи при застосуванні дисциплінарного стягнення враховано ступінь тяжкості проступку, заподіяну шкоду, обставини, за яких його вчинено, що передбачено у статті 149 КЗпП України. У діях позивача відсутні склад дисциплінарного проступку.
ОСОБА_1 посилався на те, що не порушував трудові обов`язки, передбачені посадовою інструкцією, контрактом та обов`язки працівника, визначені статтею 139 КЗпП України. Стягнення у вигляді догани застосовано до позивача безпідставно та усупереч вимог трудового законодавства, з оспорюваного наказу неможливо встановити в чому саме полягає порушення трудової дисципліни. Перед застосуванням дисциплінарного стягнення роботодавець не зажадав від працівника письмових пояснень.
Позивач зазначав, що внаслідок незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності йому заподіяно моральну шкоду, оскільки порушення його законних прав призвело до стресової ситуації, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. Накладене стягнення негативно вплинуло на його ділову репутацію як педагога та керівника. Крім цього, він зазнав чималих незручностей, які проявилися на стані його здоров`я, витрачанні додаткового часу та ресурсів для звернення до суду за захистом своїх прав. Усі ці негативні емоції позначились на його психологічному і фізичному стані та призвели до моральних страждань. Моральну шкоди позивач оцінив у розмірі 90 000,00 гривень.
Посилаючись на дані обставини, ОСОБА_1 просив задовольнити позов. 
Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 05 травня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано незаконним та скасовано наказ Комунальної установи «Центр з обслуговування закладів освіти» Виноградівської міської ради Закарпатської області «Про оголошення догани ОСОБА_1 » за №24-к від 28.03.2022.
Стягнуто з Комунальної установи «Центр з обслуговування закладів освіти» Виноградівської міської ради Закарпатської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 45000 гривень.
У задоволенні решти вимог позову – відмовлено.
Стягнуто з Комунальної установи «Центр з обслуговування закладів освіти» Виноградівської міської ради Закарпатської області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1984,8 гривень.
Додатковим рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 16.06.2022 стягнуто з Комунальної установи «Центр з обслуговування закладів освіти» Виноградівської міської ради Закарпатської області на користь ОСОБА_1 витрати на надання правової допоги у розмірі 4875 гривень.
Ухвалою Виноградівського районного суду від 21.06.2022 заяву директора Комунальної установи «Центр з обслуговування закладів освіти» Виноградівської міської ради про перегляд заочного рішення Виноградівського районного суду від 05 травня 2022 року – залишено без задоволення.
Комунальна установа «Центр з обслуговування закладів освіти» Виноградівської міської ради на вказане заочне рішення подало апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга мотивована тим, що оспорюваний наказ про оголошення догани видано на підставі п. 5.3 Статуту Комунальної установи «Центр з обслуговування закладів освіти», відповідно до ст.ст. 147, 149 КЗПП, та на підставі пояснюючої записки ОСОБА_1 від 28.03.2022. Такий наказ видано після надання пояснень позивачем. Не може бути взятим до уваги посилання позивача на те, що його не повідомлено про нараду директорів, оскільки розсилання здійснено електронною поштою усім навчальним закладам, які підпорядковані відповідачу, у тому числі закладу, який очолює позивач. Посилаючись на постанову Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі № 6-2801цс15, вказує, що невиконання роботодавцем обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Не погоджуючись з ухвалою місцевого суду, якою відмовлено у перегляді заочного рішення, відповідач вказує, що причиною неявки у судове засідання 05.05.2022 у місцевому суді було перебування директора КУ «ЦОЗО» Свищо Ю.Ю. у відрядженні поза межами м. Виноградів, згідно наказу від 03.05.2022. Вважає, що перебування керівника КУ «ЦОЗО» у відрядженні, а представника у відпустці були підставою для скасування судом першої інстанції заочного рішення та розгляду справи по суті. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. Зокрема вказує, що відповідачем не підтверджено змісту листа та не надано до справи копії такого листа, який було направлено електронною поштою Відділом освіти, молоді та спорту Виноградівської ОТГ, що не є ні керівником позивача, ні засновником, ні уповноваженою особою відносно школи позивача. Також не надано докази доставлення та прочитання електронного листа, а надана відповідачем роздруківка не є належним письмовим доказом. Зазначається, що апелянтом не оскаржено рішення суду в частині стягнення коштів у відшкодування моральної шкоди, не наведено з цього приводу жодних заперечень, зауважень чи аргументів. 
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу КУ «ЦОЗО» вказує, що наданий ним витяг з електронної пошти підтверджує отримання позивачем повідомлення про нараду. Такий витяг із електронної пошти є доказом підтвердження вини директора Підвиноградівської ЗОШ І-ІІІ ступенів. Такий доказ та відзив не було подано з поважних причин – необхідність забезпечення безпечного перебування дітей у закладах освіти і їх підготовка до навчального року в умовах воєнного стану.
Також у відповіді на відзив апелянт зазначає, що позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів звернення до лікарів, виписок з лікарні, а її розмір визначено без урахування принципу розумності і справедливості.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився поситорно, про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином – на електронну адресу, з якої надходило клопотання про відкладення попереднього судового засідання (а.с.223, 226). Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності представника відповідача. 
Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді директора Підвиноградівської загальноосвітньої школи I-ІІІ ступенів Виноградівської міської ради Закарпатської області на підставі контракту від 15.06.2020 року № 27, укладеного між ним та КУ «Центр з обслуговування закладів освіти» Виноградівської міської ради Закарпатської області (а.с.25-33).
Згідно положень пункту 1.1 контракту директор у своїй роботі у межах питань, установлених чинним законодавством, статутом закладу та контрактом, підзвітний та підконтрольний КУ «Центр з обслуговування закладів освіти» Виноградівської міської ради Закарпатської області.
Посадовою інструкцією директора Підвиноградівської загальноосвітньої школи I-ІІІ ступенів, затвердженою 04.01.2016 начальником Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області (а.с. 34-38), визначено обов`язки директора школи (п.п. 3.1-3.47). Згідно положень пункту 5.2 вказаної посадової інструкції за невиконання чи неналежне виконання без поважних причин статуту і правил внутрішнього трудового розпорядку школи, інших локальних нормативних документів, законних розпоряджень органів управління освіти, посадових обов`язків, встановлених даною інструкцією, в тому числі за невикористання наданих прав, директор несе дисциплінарну відповідальність у порядку, визначеному трудовим законодавством. 
Наказом КУ «ЦОЗО» від 28.03.2022 № 24-к «Про оголошення догани ОСОБА_1 » позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни (а.с. 13). У наказі зазначено, що його видано на підставі пункту 5.3 статуту КУ «ЦОЗО», статуту Підвиноградівської загальноосвітньої школи I-ІІІ ступенів Виноградівської міської ради Закарпатської області, статей 147, 149 КЗпП України та з врахуванням пояснюючої записки позивача від 28.03.2022 (а.с.13).  
Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір 
Згідно ст.140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створення необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.
Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана. Відповідно до статті 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу).
Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.
Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.
Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з елементів дисциплінарного проступку виключає наявність дисциплінарного проступку.
Таким чином, керівник установи або уповноважений ним орган має право застосовувати дисциплінарну відповідальність за вчинення працівником проступку. Тобто, не просто за виявлення факту порушення трудової дисципліни, а за наявності вини особи, яка порушила трудові обов`язки, з врахуванням характеру порушення трудової дисципліни, шкідливих наслідків виявленого правопорушення, встановлення причинного зв`язку між правопорушенням та шкідливими наслідками.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Відповідні правові позиції викладені, зокрема, у Постанові Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року у справі справа № 554/9493/17 (провадження № 61-38286св18) 
У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.
Отже, підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення останнім трудової дисципліни. При цьому, закон вимагає, щоб факт такого порушення належним чином був зафіксований та дотриманий порядок застосування дисциплінарних стягнень.
Крім цього при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків.
Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147–149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
Безпосередні обов`язки працюючих закріплені в ст.139 КЗпП України та правилах внутрішнього трудового розпорядку. Конкретні завдання та обов`язки працівника, його права та відповідальність закріплюються у посадовій інструкції. Саме за невиконання або неналежне виконання працівником з його вини таких трудових обов`язків може настати дисциплінарна відповідальність цього працівника.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
Перед тим як ухвалювати рішення про застосування до працівника догани, роботодавець має провести розслідування та зібрати достатньо доказів, які свідчили б про факт вчинення працівником дисциплінарного проступку. Такими доказами можуть слугувати різноманітні документи: доповідні записки інших працівників; письмові свідчення свідків; повідомлення державних органів, що здійснюють контроль і нагляд за додержанням законодавства, зокрема у сфері використання найманої праці; висновки фахівців; письмові пояснення самих порушників тощо.
Позивач, як на незаконність оспорюваного наказу від 28.03.2022 № 24-к «Про оголошення догани ОСОБА_1 », вказує на його прийняття із порушенням встановленої процедури, зокрема відсутність актів про порушення трудової дисципліни, які могли б слугувати підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, та відсутність у його діях складу дисциплінарного проступку.
Як встановлено судом, наказом КУ «ЦОЗО» від 28.03.2022 року № 24-к «Про оголошення догани ОСОБА_1 » позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни.
Як зазначалось вище, частиною першою статті 149 КЗпП України передбачено, що перед застосуванням дисциплінарного стягнення від порушника трудової дисципліни роботодавцем вимагається письмове пояснення. Це є доконечною процедурою. Відмова порушника трудової дисципліни надати письмове пояснення не є перешкодою для застосування до нього дисциплінарного стягнення.
У матеріалах справи міститься Пояснювальна записка ОСОБА_1 , датована 28.03.2022, згідно якої «на нараді він був відсутній по причинці неінформованості. На пошту не отримав повідомлення, можливо, воно з`явилось пізніше» (а.с. 14). 
Колегія суддів вважає, що така Пояснювальна записка не є поясненнями, які передбачені ст 149 КЗпП України, щодо обставин притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 – в цій записці не міститься жодних фактичних даних (зокрема, про яку нараду в ній іде мова).
Як вбачається із змісту оскаржуваного наказу про оголошення позивачу догани, у ньому не міститься конкретних даних, коли саме і які порушення трудової дисципліни були допущені позивачем, в чому вони проявлялись, які негативні наслідки це потягло; відсутній стислий виклад фактичних обставин, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення; наказ не містить зафіксованих порушень, не міститься жодних доказів того, що є вина і у чому є вина саме позивача, а містить лише посилання на п. 5.3 Статуту КУ «ЦОЗО», який передбачає права директора КУ «ЦОЗО». 
Наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення не відповідає вимогам трудового законодавства, у ньому відсутні обов`язкові елементи складу дисциплінарного правопорушення. Відсутність в діях позивача складу дисциплінарного правопорушення є підставою для визнання наказу про оголошення догани незаконним та його скасування, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив таку позовну вимогу ОСОБА_1 .
Стосовно стягнення з відповідача моральної шкоди необхідно вказати наступне. 
Відповідачем оскаржено рішення місцевого суду і вимогою апеляційної скарги є скасування такого рішення та відмова у задоволенні позову. Тому колегія суддів переглядає судове рішення у повному обсязі, в тому числі, і в частині вирішення позовної вимоги по відшкодування моральної шкоди. 
Правові позиції щодо відшкодування спричиненої працівнику моральної шкоди викладена у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12, яких притримується і Верховний Суд (зокрема, у Постанові Касаційного цивільного суду від 13 серпня 2020 року у справі № 127/16375/19 (провадження 61-7321св20).
Згідно із ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.
Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення.
Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.
В той же час, колегія суддів вважає, що сума, стягнута судом на відшкодування моральної шкоди, не відповідає принципам розумності та справедливості, і на користь позивача із відповідача слід стягнути 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди. 
Щодо розподілу судових витрат. 
За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, відповідно до Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно із п. 3 ст. 6 зазначеного Закону, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Відповідно до ч. 10, ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
В суді першої інстанції позивачем було сплачено за подання позовної вимоги про скасування наказу 992,40 грн та за подання позовної вимоги про стягнення моральної шкоди 992,40 грн, а тому на його користь із відповідача підлягало стягненню 992,40 грн за розгляд вимоги про скасування наказу, а також пропорційно до задоволеної частини вимоги про стягнення моральної шкоди (1,11%) 11,02 грн.
За подання апеляційної скарги на заочне рішення відповідачем було сплачено 2977,20 грн (з яких 1488,60 грн за вимогу про скасування наказу та 1488,60 грн за вимогу про стягнення моральної шкоди). Оскільки рішення у частині вимоги щодо скасування наказу про оголошення догани залишено без змін, тому сплачений за таку вимогу судовий збір слід залишити за відповідачем, при цьому пропорційно до відмовленої частини вимог про стягнення моральної шкоди (98,89%) на користь відповідача підлягало стягненню 1472,08 грн судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
У зв`язку з цим, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, із позивача на користь відповідача слід стягнути різницю судового збору в розмірі 468,66 грн (1472,08 - 992,40 грн за вимогу про скасування наказу - 11,02 грн за вимогу про стягнення моральної шкоди = 468,66).
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимоги про відшкодування моральної шкоди слід змінити через неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, (п.п.1, 3, 4 ст. 376 ЦПК України), стягнувши з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1000 грн. В решті рішення суду слід залишити без змін. 
Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 376 ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунальної установи «Центр з обслуговування закладів освіти» Виноградівської міської ради Закарпатської області – задовольнити частково.
Заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 05 травня 2022 року в частині визначеного розміру моральної шкоди та в частині стягнутого судового збору – змінити.
Стягнути з Комунальної установи «Центр з обслуговування закладів освіти» Виноградівської міської ради Закарпатської області на користь ОСОБА_1 1 000 (одну тисячу) гривень у відшкодування моральної шкоди. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунальної установи «Центр з обслуговування закладів освіти» Виноградівської міської ради Закарпатської області різницю судового збору в розмірі 468,66 грн.
У решті рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 05 травня 2022 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 28 листопада 2022 року.

Головуюча                                

Судді: